Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫תביטו בזה.‬
‫כלומר, באמת, תביטו בזה.‬
‫הוא צויר ב-1914 בידי הילמה אף קלינט.‬
‫היא רצתה לעורר את תחושת הסתירה.‬
‫יש האומרים שהקו האנכי שחותך את הבד‬
‫מסמל את מקום המפגש של כוחות הפוכים.‬
‫האיחוד הנחוץ לבריאה, הדואליות של בהיר וכהה,‬
‫הגבריות והנשיות, חיים ומוות.‬
‫ואתם יודעים, על אף שהוא נראה מופשט, הוא למעשה תיאור של ברבור.‬
‫אבל מה אתם רואים? מה אתם חשים?‬
‫כשהבוסית שלי רואה את היצירה, היא חשה קנאה‬
‫כי שמוק בר מזל מסותבי'ס מכר את האוסף‬
‫תמורת סכום שלא יעלה בדעתכם.‬
‫אבל אני? כשאני רואה אותו, כלומר... אין לתאר את התחושה.‬
‫בעיניי, התחושה...‬
‫על מה לעזאזל את מדברת?‬
‫- מה? - היא מדברת על ההדפס.‬
‫אני מדברת עם שניכם על הציור.‬
‫אני אוהבת אותו, את האדום. הוא נהדר.‬
‫- האדום נחמד. - האדום, מה?‬
‫יודעת מה אני חש?‬
‫אני חש שאת לא גרה פה,‬
‫אז זה קצת מוזר שאת תולה אומנות על הקירות שלנו.‬
‫אני מבינה אותך.‬
‫אלא שמשום שאני ישנה פה,‬
‫חשבתי שאכניס קצת תרבות לביתכם.‬
‫- תרבות? זה עיגול. - רוני, הוא נחמד.‬
‫הוא לא נחמד, ואני מודאג‬
‫שאחותך מנסה לעבור לביתנו בצורה מלאה.‬
‫זה בדיוק מה שאני אומרת.‬
‫איזו חוויה ייחודית יש לך עם הציור.‬
‫- תודה על השיתוף. - יש לאנה יום גדול היום.‬
‫יש להם מכירה פומבית גדולה.‬
‫טוב. בהצלחה במכירת הצורות שלך.‬
‫הצורות הללו, רוני, שוות מיליוני דולרים.‬
‫עשרות מיליונים, למעשה.‬
‫והיום כמה מגדולי אספני האומנות הפרטיים‬
‫בעולם כולו יהיו שם, ואני אהיה שם איתם בלב העניינים.‬
‫נהדר. תקבלי נתח מהמכירות?‬
‫כי זה יהיה נפלא.‬
‫לא, כי רק הסוחרים מקבלים עמלה, ולכן אני ישנה על הפוטון שלכם,‬
‫אבל כדי לעבוד בגלריה מובילה, אני צריכה המלצה איכותית,‬
‫ואין המלצה טובה מזו של קלייר דופונט.‬
‫תסמכו עליי.‬
‫לדעתי אתם לא מבינים‬
‫כמה מזל יש לי שאני במסגרת ההכשרה של ארווין'ס.‬
‫לדעתי את לא מבינה כמה מזל יש לך שאת גרה בבית הזה.‬
‫- רוני! - מה?‬
‫לה מותר לישון פה ולי אסור כלב?‬
‫היא לא כלב, היא אחותי. יש הבדל.‬
‫כן, יש הבדל. אפשר לעשות סקס מול כלב.‬
‫אי אפשר. תסתום את הפה.‬
‫דובר על שלושה שבועות, לא חודשים.‬
‫- שק האשכים שלי נראה כמו קלצונה. - שק האשכים שלך בסדר.‬
‫אנה, תקשיבי, לא נעים לי להסכים איתו בכלל,‬
‫אבל יש משהו בדבריו.‬
‫צריך לחשוב על תוכנית, טוב?‬
‫- כי יש תחושה שזה לא בר קיימא. - כן.‬
‫אני מבינה, אלא ש...‬
‫ניו יורק יקרה ודירוג האשראי שלי מחורבן.‬
‫- אני מבטיחה שאתפנה מכאן בקרוב. - כן.‬
‫דיברנו...‬
‫ואולי יהיה רעיון טוב שתחזרי לפלורידה ותתגייסי לצי.‬
‫- אני... - לא שוב!‬
‫אני לא חוזרת לפלורידה.‬
‫זה נהדר, תוכלי לנסוע, יש ביטוח שיניים, את מאווריק.‬
‫- ביטוח שיניים? - יממנו לך לימודים.‬
‫למדתי! פעמיים! יש לי תואר שני בתולדות האומנות!‬
‫ולי יש בסרטי קונג פו, אבל זה לא משלם חשבונות.‬
‫אילו חשבונות? זו דירה בדמי מפתח‬
‫מאז שסבתך עברה לכאן ב-1957, או משהו כזה.‬
‫סבתי מתה פה. ידעת את זה? אימא שלי מתה פה.‬
‫ובי נשבעתי, אחותך ואני נמות פה.‬
‫את יודעת מי לא ימות פה? את.‬
‫כי זה לא הבית שלך. זה הבית שלנו.‬
‫מותק.‬
‫- "מותק"? שמעת מה הוא אמר? - זה רומנטי. הוא רומנטיקן!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫לפרוטוקול, תואר בתולדות האומנות הוא שימושי מאוד.‬
‫שימושי למה? את ישנה על ספה.‬
‫קודם כול, זו לא ספה. זה פוטון.‬
‫זה לא בית, זה חדר.‬
‫וזה לא עיגול, זה ברבור!‬
‫אלוהים!‬
‫- את רואה שם ברבור? - לא, אני לא.‬
‫תודה לאל.‬
‫שדרוג‬
‫יתרה 124.06 דולרים‬
‫ארווין'ס ניו יורק‬
‫אירועים קרובים‬
‫אני רק רוצה לצייר אדם...‬
‫ארווין'ס ניו יורק‬
‫אנה, את נראית ממש-ממש טוב.‬
‫- את נראית ממש-ממש טוב. - יודעת-יודעת.‬
‫היום זה היום, איימי. המכירה הפומבית.‬
‫הגיע הזמן שיבחינו בי. הגיע הזמן...‬
‫מה?‬
‫- על מה את מסתכלת? - זה לא טוב.‬
‫מה יש מאחור? מה?‬
‫זה שום דבר, נכון?‬
‫אנחנו הרי לא עובדות אצל פרפקציוניסטית סוציופתית או משהו.‬
‫- אלוהים! - יהיה בסדר.‬
‫בוקר טוב לכולם!‬
‫יום המכירה הפומבית.‬
‫הלקוחות של ארווין'ס עומדים להיכנס מבעד לדלת,‬
‫להוציא מיליוני דולרים על אוסף שאני מצאתי, אצרתי‬
‫והכנסתי תחת קורת הגג הזו.‬
‫כשהם ייכנסו, לא ארשה להם לראות שום דבר שאינו מושלם.‬
‫זה כולל את המראה שלכם.‬
‫את, אתה, את, לאחור.‬
‫לכו להתחבא לפני שיראו אתכם.‬
‫כל השאר, לחדר המכירה הפומבית. נלך לעבוד.‬
‫יש.‬
‫חכו.‬
‫את.‬
‫מה שמך?‬
‫אני?‬
‫אנה. אנה סנטוס.‬
‫מהו כתם הנפט העצום על גב החולצה שלך?‬
‫זה שום דבר.‬
‫את רומזת שאני הוזה?‬
‫לא, סליחה.‬
‫זה כנראה קרה ברכבת.‬
‫באיזו מחלקה את?‬
‫בדיוק סיימתי סבב בקטלוג,‬
‫וקודמתי למכירות פומביות, אז... את הבוסית החדשה שלי.‬
‫נראה כמה זמן זה יימשך.‬
‫את, בחורה נמוכה ומוזרה,‬
‫תני לה את המעיל שלך, הכתם מדכא אותי.‬
‫- כן. - תסתירו אותו.‬
‫- כן. - כמובן.‬
‫בבקשה.‬
‫למה שמת את זה על גופך לצמיתות?‬
‫אני אוהבת אומנות.‬
‫תחזירי לה את המעיל.‬
‫שתיכן תהיו אחראיות על משהו שבו לא תבלטו.‬
‫טוב, קדימה, שמעתם אותה.‬
‫היום עמד להיות היום הראשון שלי בפנים.‬
‫להיות חיונית, לסלול עתיד, לבנות לעצמי שם.‬
‫חרא!‬
‫סליחה. קטלוג?‬
‫שיהיה יום נהדר. תגידי לנו אם תצטרכי משהו.‬
‫זה ממש עצוב. כלומר, קלייר צודקת.‬
‫היא לא יכלה לתת לך להיכנס באמונה שלמה,‬
‫מכוסה במה שזה יהיה.‬
‫בחייך, סוזט. "מכוסה"?‬
‫זה בקושי כתם. לא מבחינים בו בכלל.‬
‫רק תסתמי את הפה ותפקחי עיניים.‬
‫אף שאני בטוחה ששתיכן רגילות לעשות את ההפך יותר.‬
‫- ביי. - היא...‬
‫כן. היא רמזה עכשיו שאנחנו מוצצות הרבה...‬
‫תחזרו לשולחנות שלכן.‬
‫אנחנו לא נשארות למכירה הפומבית?‬
‫אתן נשארות. רק... ליד השולחנות.‬
‫ברוכים הבאים לארווין'ס...‬
‫אני לא מבינה איך נהיים אומן מכובד‬
‫ונשארים בחיים.‬
‫אני לא מבינה איך אפתח אי פעם גלריה.‬
‫גם החלל הכי קטן שבחנתי עולה 10,000 דולרים לחודש.‬
‫ואין לך גרוש על שמך,‬
‫חוץ מאישיות כובשת וכיס מלא חלומות, ידידתי.‬
‫מעניין אם קלייר הייתה תפרנית.‬
‫שהמבטא המרשים לא ישטה בך.‬
‫שמעתי שהיא ממינטונקה, מינסוטה.‬
‫רגע, מה?‬
‫נכון. מטורף.‬
‫בכל אופן, אם כל האומנים הדגולים מתים ונמצאים במוזאונים,‬
‫מה זה אומר עליי?‬
‫רגע, אני רוח רפאים?‬
‫איימי!‬
‫תראי, "אמריו" בצבעי אקריליק.‬
‫כתוב "שמן על עץ", כשאמור להיות "אקריליק על עץ".‬
‫את בטוחה?‬
‫הוא של כרמן הררה, אני חושבת שאני מבינה בזה.‬
‫אני חושבת שאני צריכה להיכנס לשם. קלייר צריכה לדעת על זה.‬
‫לא בטוח, אני חשה שאת מנסה להיכנס למקום‬
‫שנאמר לך מפורשות לא להיכנס אליו.‬
‫אני חושבת שאעשה את זה.‬
‫- לדעתי לא כדאי. - אעשה את זה.‬
‫- לדעתי זה רעיון ממש רע. - אני נכנסת.‬
‫- לא, בבקשה! - ככה אני נכנסת.‬
‫כשקלייר תהרוג אותך, אספר את סיפורך!‬
‫מחיר התחלתי 1,000,000 דולרים‬
‫וממשיכים עם פול נאש, קהל נכבד, אנחנו עם 2,400,000 דולרים.‬
‫עם 2.4, 2.5, 2.6 אצל האדון.‬
‫שני מיליון ו-700 אלף, הצעה מהגברת שלידי.‬
‫יש הצעות מעל 2,800,000...‬
‫מה את עושה?‬
‫אני צריכה לדבר עם קלייר. יש טעות.‬
‫השתגעת? אם לא תסתובבי מייד,‬
‫האדם הבא שתדברי איתו יהיה חובש.‬
‫למה המטורפת שמכוסה בחרא כאן?‬
‫- אלוהים. - לא אוכל לעזור כעת.‬
‫- יש שגיאה בקטלוג. - לא ייתכן. באיזה פריט?‬
‫אין זמן. אדבר עם קלייר.‬
‫ממש לא, תסתובבי לאחור. מי את חושבת שאת?‬
‫- מה לעזאזל קורה? - יש שגיאה בקטלוג.‬
‫פריט 17 מתויג לא נכון. אמור להופיע "אקריליק על עץ".‬
‫- אם את טועה, את גמורה. - אני לא.‬
‫תצאי עכשיו בשקט. תכסי את זה.‬
‫- טוב. - לכי!‬
‫..."אמרילו דוס" שצויר ב-1971, שמן על עץ.‬
‫- סליחה, רג'ינלד. - סליחה.‬
‫טעות דפוס קטנה. זה אקריליק על עץ, לא שמן.‬
‫ובזאת, אפשר להתחיל במכירה...‬
‫...קשה מאוד. כן, תשמע לי...‬
‫הקפה שלך, אדוני?‬
‫טעות דפוס קטנה.‬
‫טעות דפוס קטנה?‬
‫אין טעויות דפוס קטנות.‬
‫יש רק שגיאות ענקיות מחורבנות.‬
‫האם כולם לקחו לאחרונה אסיד?‬
‫כמה זמן הקטלוגים האלה אצלנו? שישה ימים.‬
‫רג'ינלד, הכרוז הטוב ביותר בניו יורק, לא מסוגל לדבר.‬
‫- הוא נבוך עד עמקי נשמתו. - צר לי.‬
‫זה עלול היה להרוס את המוניטין שלו. את המוניטין של ארווין'ס ואת שלי.‬
‫מי אחראי?‬
‫זה בלתי נמנע. מי עשה את זה? נו כבר.‬
‫אתה.‬
‫היי.‬
‫מה שמך?‬
‫בובי? ברונסון?‬
‫בלייק.‬
‫בלייר.‬
‫בזיל. בנדיקט.‬
‫בילי. כן. בילי.‬
‫זה ממש מושלם.‬
‫כי שום דבר לא משדר תחכום כמו השם "בילי".‬
‫אז, בילי,‬
‫אתה מבין שהציור של כרמן הררה, "דוס", הוערך ב-1,000,000 דולרים?‬
‫אילו רצית להוציא 1,000,000 דולרים על ציור,‬
‫והאדם שמכר לך אותו לא היה יודע בכלל‬
‫באיזה סוג צבע השתמשו, איך היית מרגיש?‬
‫הייתה לך תחושה קלה שבית המכירות ארווין'ס‬
‫לא יודע מה הוא עושה.‬
‫אז, בילי, היום הוא היום שבו‬
‫תשכב בקבר שהיה הקריירה שלך, ופשוט תתפוגג.‬
‫שום בית מכירות פומביות עלי אדמות לא יעסיק אותך,‬
‫אחרי הדוא"ל שאני עומדת לשלוח. כך שזו מסיבת הפרישה שלך.‬
‫טוב, הידד!‬
‫תנו לו קצת שמפניה.‬
‫פרישה נעימה.‬
‫תשתה אותה.‬
‫יופי.‬
‫סיימנו.‬
‫לך בבקשה. לך. סיימנו. מייד.‬
‫אנה סנטוס.‬
‫אנה.‬
‫תודה שעשית את המינימום הנדרש בעבודה הזאת,‬
‫וזה יותר מרובכם היום.‬
‫כל הכבוד.‬
‫כל הכבוד, כל הכבוד, כל הכבוד!‬
‫לחיי המינימום הנדרש!‬
‫קדימה, אנה!‬
‫אנה.‬
‫מה יש?‬
‫להרשים את קלייר מקודם היה ההישג הכי גדול שיש.‬
‫אז מה?‬
‫במקום משכורת קיבלתי, "כל הכבוד".‬
‫לא משלמים שכ"ד ב"כל הכבוד".‬
‫לא משלמים. משלמים שכ"ד בכסף.‬
‫איימי, אם...‬
‫אם התוכנית הזאת לא תסייע, זה הסוף.‬
‫אצטרך לחזור לטמפה,‬
‫אמכור ציורים של סירות לאזרחים ותיקים.‬
‫אני יכולה להתנחל אצלך אחר כך?‬
‫מותק, יש לי אורחים אחר כך.‬
‫- לעזאזל! שוב? - רוני. ששש...‬
‫- למה את משתיקה אותי? - כי אתה רועש.‬
‫את כבר יודעת שהסכיאטיקה שלי חזרה.‬
‫את צוחקת עליי?‬
‫אני לא מסוגל.‬
‫עכשיו התעוררתי.‬
‫כי היא נכנסה לדירה בקולי קולות.‬
‫- לכל הרוחות! - סליחה.‬
‫איזה מין בבון מתקשר ב-7:00 בבוקר?‬
‫הלו, מי זה?‬
‫הלו?‬
‫הלו? השיחה נותקה? את שם?‬
‫לא, סליחה על זה. שלום, אפשר לשאול מי מדברת, בבקשה?‬
‫כאן קלייר.‬
‫סליחה?‬
‫זאת הבוסית שלך.‬
‫- שלום. כן. לא. אני יודעת מי את. - יש לשער.‬
‫אני חושב שבגלל זה יש לי עצירות.‬
‫- את עסוקה? - כי אני לא ישן.‬
‫לא, אני לא. סליחה, מה קורה?‬
‫- "מה קורה"? - לא, סליחה. כלומר, איך אוכל לעזור?‬
‫צץ משהו ברגע האחרון במשרד שלנו בלונדון.‬
‫אהיה עסוקה מאוד. אני צריכה עוזרת נוספת.‬
‫אז את צריכה שאבוא ללונדון?‬
‫הדרכון שלך בתוקף?‬
‫כן! כן, כן...‬
‫יופי! אז תבואי ללונדון.‬
‫כן, בטח. כלומר, כמובן. נהדר. מתי?‬
‫עכשיו.‬
‫עכשיו?‬
‫צאי לנמל התעופה מייד.‬
‫אל תאחרי. סוזט שולחת לך פרטים. היי שלום.‬
‫ביי.‬
‫הרגע הוזמנתי לטוס ללונדון עם קלייר דופונט.‬
‫זה מה שרצית, נכון?‬
‫כן!‬
‫אני טסה ללונדון עם קלייר דופונט!‬
‫- כן, חכי, אעזור לך לארוז. - אני טסה ללונדון עם קלייר דופונט!‬
‫צריך לשים את כל חפצייך בתיק, כי לא ברור כמה זמן תשהי שם.‬
‫תמיד ידעתי שתצליחי. לכן נתתי לך לשהות פה כל כך הרבה זמן.‬
‫- אעזור לך עם זה. - תודה, רוני.‬
‫- אני נוסעת רק לכמה ימים. - כן, בלי עין הרע.‬
‫אני צריך שתזכרי משהו.‬
‫- לונדון היא לא ניו יורק. - נכון. כן.‬
‫אני לא רוצה שהשעונים הגדולים ומבטא הפיראטים שלהם יפתו אותך.‬
‫תקשיבי לי, את ניו-יורקרית עכשיו.‬
‫מלפני ומלפנים. גם אם אין לך מקום מגורים.‬
‫ובתור ניו-יורקרית את לוחמת.‬
‫מדי יום ביומו.‬
‫בלי קשר למה שנופל עלייך. טוב?‬
‫ותזכרי, שום דבר לא אמיתי... אם לא תאמיני במי שאת.‬
‫זה ממש מתוק, רוני.‬
‫רוקי בלבואה אמר את זה.‬
‫הוא לא מפילדלפיה?‬
‫הוא עבר לשם מברוקלין.‬
‫- אוהבת אותך. - ואני אותך.‬
‫- כן? - אוהבת אותך!‬
‫- אוהבת אותך, ויו. - קטן עלייך.‬
‫- נכון. - קטן עלייך.‬
‫- רוני. - חכי רגע, מותק.‬
‫- בבקשה. שימי על הכתף. אין בעד מה. - תודה.‬
‫- טוב! - זהו זה.‬
‫- טוב. - ביי, חבר'ה.‬
‫- תסמסי לנו אחרי הבידוק. - בסדר.‬
‫- אוהבת אותך. - כן.‬
‫- אוהבת אתכם. תודה. - ביי!‬
‫- תסתלקי מהבית שלי. תודה. - ביי.‬
‫שלום.‬
‫למה אין לך עגלה?‬
‫עגלה? עגלה! כן!‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫אפגוש אתכן בפנים!‬
‫הלו!‬
‫- תני לי את הדרכון שלך, עושים צ'ק אין. - כן.‬
‫- אלוהים. - אפשר להזדרז? אין לנו יום שלם.‬
‫טוב. בבקשה.‬
‫אלוהים. איזו תמונה טרגית.‬
‫ממש חמודה.‬
‫את לא מטיילת הרבה.‬
‫נאלצתי להשתמש בו רק פעם אחת ללימודים בחו"ל.‬
‫אז יהיה לך ממש מגניב.‬
‫- תשימו את התיקים שלכן פה. - כן.‬
‫תיירים צ'ק אין‬
‫תשימי את המזוודות פה.‬
‫כאן שוקלים את המזוודות לוודא שהן לא כבדות מדי למטוס.‬
‫- תודה, רנה. - אלוהים!‬
‫למה זה ממושך כל כך?‬
‫כל הטעם במועדון הזהב הוא יעילות.‬
‫לא, לא, לא. את לא בטיסה הזאת.‬
‫אני לא טסה איתכן?‬
‫הטיסה שלנו מלאה, אז רשמתי אותך לטיסה שממריאה בעוד ארבע שעות.‬
‫- במחלקת תיירים. - במקומך הייתי ישנה.‬
‫- נצטרך שתתחילי לעבוד מייד. - כן. קלייר לא מאמינה ביעפת.‬
‫למה גרמתן לי לבוא הנה מוקדם כל כך?‬
‫לעזור עם המזוודות, טיפשונת.‬
‫תיהנו מהטיסה שלכן.‬
‫תודה.‬
‫אתן עומדות ביני לבין המרטיני הראשון שלי.‬
‫לא חכם.‬
‫יש אצלך מתג הפעלה?‬
‫הטיסה שלי ממריאה רק בעוד כמה שעות, אז...‬
‫- הטיסה מלאה לגמרי. - כן.‬
‫באמת? למה באת מוקדם כל כך?‬
‫למקרה שתצטרכו עזרה עם המזוודות, או... להחזיק דברים.‬
‫טוב. בחירה נועזת. יופי של לקקנות. בכל הכוח.‬
‫אני עדיין מצפה שתיכנסי לפעולה ישר בבוקר.‬
‫בלי קשקושי היעפת.‬
‫אצור חשבון דוא"ל ואעביר שיחות לטלפון שלה.‬
‫רנה, תחסכי ממני את הפרטים. בואו נזוז.‬
‫ברוכה הבאה לחיבור טלפוני סביב השעון.‬
‫לונדון. כמה מלהיב. נתראה שם.‬
‫כעת נרצה להזמין את כל...‬
‫לא ברור לי איך את סובלת את שלושתן.‬
‫אני טסה לראשונה בחיי לאנגליה.‬
‫אם עליי לחכות, זה מה שאעשה.‬
‫- אפשר לראות את הדרכון, בבקשה? - כן.‬
‫הכי מעט מרווח לרגליים וליד השירותים?‬
‫מישהי יודעת להרוס טיסה בין יבשתית.‬
‫את תזדקקי למנוחה.‬
‫מקום ההמתנה המומלץ הוא בטרקלין המחלקה הראשונה.‬
‫אלא אם המחשב הזה פורע שנים של חובות שכ"ל, לא יודעת...‬
‫הרגע שודרגת.‬
‫שודרגתי?‬
‫מה? למה?‬
‫אני מתמודדת עם מניאקים רק כמה פעמים ביום.‬
‫נראה שאת עושה את זה כל הזמן.‬
‫מחלקה ראשונה?‬
‫בחיים לא טסתי במחלקה ראשונה. זה מדהים. תודה רבה לך.‬
‫אני לא יודעת מה לומר. הרגע שודרגתי!‬
‫אמרתי לך שזה לא מיתוס.‬
‫פרמייר‬
‫- שלום. ברוכה הבאה לטרקלין. - שלום. תודה.‬
‫נשים אותך בספא, נסדר לך עיסוי ארוך ונעים.‬
‫אחר כך, אולי כמה טיפולים כיפיים.‬
‫ואז נשלח אותך בשמחה לדרכך עם בלאדי מרי.‬
‫כן, בבקשה. לכל זה.‬
‫- שלום. - מה שלומך?‬
‫הספא מקסים. כן, כדאי לך לנסות.‬
‫- הלו? - אני מחפשת את קלייר דופונט.‬
‫- זו סוזט? - לא. מצטערת. זו אנה, השלישית שלה.‬
‫קלייר בטיסה כרגע. איך אוכל לעזור?‬
‫אני זקוקה לכתובת שלה בלונדון, למשלוח.‬
‫כתובת? סליחה, רק שנייה. אני רק...‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אוי... אלוהים.‬
‫כן.‬
‫- והן מזמש. - כן.‬
‫- אל תדאגי. - אולי תבוא איתי?‬
‫- לשלם על ניקוי יבש? - לא, זה בסדר.‬
‫- בטוח? - כן.‬
‫סליחה.‬
‫הלו? את עדיין שם? הלו?‬
‫מיס סנטוס, נפלא שאת טסה איתנו.‬
‫תרצי שמפניה בתור התחלה?‬
‫בשמחה. תודה.‬
‫טוב.‬
‫לבושה מכף רגל ועד ראש בחלוק מתנה,‬
‫ואלוהים יודע כמה קרמים שונים לפנים...‬
‫רק שנייה, סליחה.‬
‫לא, היא שעטה בטרקלין, בלי להביט לאן היא הולכת.‬
‫שפכה עליי את המשקה שלה כשהפרצוף שלה נעוץ בטלפון.‬
‫בלי שום דאגה. כן, היא בטח אלכוהוליסטית.‬
‫זה רעיון טוב.‬
‫טוב, ביי. סליחה.‬
‫אפשר להציע משהו, אדוני? יין, בירה, בלאדי מרי?‬
‫אם אתה רוצה בלאדי מרי, תסחט את הז'קט שלי.‬
‫בטח תחלץ ממנו כמה כוסות.‬
‫אבל לא, שתי כוסות שמפניה.‬
‫- שתי שמפניות. כמובן, אדוני. - תודה.‬
‫לא רצית עוד משהו, נכון?‬
‫לא, אני מסודרת. תודה.‬
‫בטוחה?‬
‫אולי בלאדי מרי?‬
‫לא. מעולם לא אהבתי.‬
‫בסדר.‬
‫אז אני מתנצל, כי נודף ממני בישום של מיץ עגבניות.‬
‫חשבתי שזה מכוון.‬
‫אני ויליאם, דרך אגב.‬
‫אנה.‬
‫נעים להכיר אותך, אנה. מה מביא אותך ללונדון?‬
‫עבודה. אתה חוזר הביתה?‬
‫מה הסגיר את זה? החן האנגלי המתוחכם?‬
‫כן, זה כנראה זה.‬
‫לא, אני בעצם...‬
‫הייתי בריאיון עבודה בניו יורק.‬
‫ועכשיו אני חוזר לפגוש את אימי ביום הולדתה.‬
‫טוב. מגיעות לך נקודות על זה.‬
‫נקודות? לא ידעתי שמשחקים משחק.‬
‫- מה אקבל אם אנצח? - בלאדי מרי.‬
‫הבנתי. אם כך, אנסה להפסיק לצבור נקודות.‬
‫אז איזו עבודה לוקחת אותך לאנגליה?‬
‫אני עובדת בבית מכירות פומביות, פה בעיר.‬
‫והסניף שלנו בלונדון‬
‫זימן את המנהלת של המשרד בניו יורק להציל את המצב.‬
‫מנהלת?‬
‫זה מרשים.‬
‫כן, אני מניחה.‬
‫תסלחי לי על זה.‬
‫אבל את טיפה צעירה להיות המנהלת.‬
‫מה, את שומעת את זה הרבה?‬
‫כן. זה דווקא קורה.‬
‫טוב, כנראה כי אני כאילו...‬
‫המנהלת הכי צעירה בתולדות החברה.‬
‫וואו.‬
‫כן.‬
‫אלוהים, זה...‬
‫כיף לך. טוב להכיר אותך.‬
‫התאמצתי לשם כך, ויל. מותר לקרוא לך ויל?‬
‫אבל אני טועה?‬
‫לא, אני לא מאמין שאמרת את זה.‬
‫אתה מרושע.‬
‫נראה שאתם נהנים לכם.‬
‫זה מה שאתה חושב.‬
‫היא תוקפת את הפרנסה שלי כבר חצי שעה.‬
‫שאביא לכם עוד סבב משקאות?‬
‫כן. תביא.‬
‫- בבקשה. תודה. - כמובן, אדוני.‬
‫הן חמודות ממש.‬
‫טוב...‬
‫הטיעון שאני מנסה להעלות הוא‬
‫שבעיסוק שלי צריך לתקשר עם אומנות ביום-יום.‬
‫סליחה, איך מישהו שעובד בפרסום מתקשר עם אומנות ביום-יום?‬
‫אל תעשי את זה.‬
‫אומנם את מנהלת אומנותית,‬
‫אבל את לא קובעת מה אומנותי ומה לא.‬
‫- זה לא עובד ככה. - בדיוק ככה זה עובד.‬
‫תנקוב בדבר משמעותי אחד שיצא מפרסומת.‬
‫אני לא הייתי קיים בלי פרסומת.‬
‫בחייך.‬
‫טוב. אוכיח לך.‬
‫אימא שלי הצטלמה לפרסומת ליוגורט בשנות ה-90.‬
‫ואבא שלי ראה אותה,‬
‫ובעיקרון רדף אחריה עד שהיא הסכימה להתחתן איתו וללדת.‬
‫זו אימא שלך?‬
‫יוגורט יווני טבעי זה כל מה שנחוץ לי.‬
‫היא יפהפייה.‬
‫זה תיאור נחמד יותר ממה שהבנים בבי"ס אמרו.‬
‫אז כל קיומך מתמצה בזה?‬
‫שאבא שלך התחרמן מיוגורט יווני טבעי?‬
‫אם תרצי ליצור אצלי משבר קיומי,‬
‫אז, כן, בזה הוא מתמצה.‬
‫זה רק מוכיח שרגעים מקריים יכולים לשנות מסלול חיים.‬
‫גבירותיי ורבותיי, אנחנו מתחילים בהנמכה ללונדון.‬
‫שלום.‬
‫נא ליישר את המושב לנחיתה.‬
‫כן.‬
‫כמו כן, אצטרך את המלחייה והפלפליה בחזרה.‬
‫מה?‬
‫המלחייה והפלפליה.‬
‫אני מתנצלת על זה.‬
‫תודה.‬
‫לא ייאמן.‬
‫אצטרך לדבר עם ביקורת גבולות כשננחת.‬
‫נחיתות‬
‫רגיל 99.75 ליש"ט יוקרה 111.75 ליש"ט - מנהלים 130.10 ליש"ט‬
‫לעזאזל.‬
‫את יודעת לאן את נוסעת?‬
‫כן, לקרלסון.‬
‫- מפואר מאוד. - רק הטוב ביותר.‬
‫- אם תרצי... - ויל!‬
‫ויל! וילי!‬
‫רק רגע.‬
‫- שלום, יקירי. - היי, אימא.‬
‫למה אתה מסריח כל כך?‬
‫אלליי. תראה אותך. מה עשית?‬
‫- כן. - למה אתה עייף כל כך?‬
‫- איך הייתה הטיסה? - כן, טוב...‬
‫הבאת הביתה אישה יפה, שתפגוש את אימך המזדקנת במהרה?‬
‫עוד יש תקווה לנכדים.‬
‫זו אנה. היא אמריקנית. זה הביקור הראשון שלה בלונדון.‬
‫היא זו ששפכה בלאדי מרי על הנעליים, המכנסים והמעיל שלי.‬
‫וילי, אל תהיה גס רוח.‬
‫אנה, אני רוצה להכיר לך את אימי, קתרין.‬
‫- תענוג להכיר אותך. - נעים להכיר גם אותך.‬
‫את מהממת.‬
‫נראה שיצאת מציור של ז'אן ברו.‬
‫איזו אמירה מקסימה.‬
‫ז'אן ברו דווקא בין החביבים עליי.‬
‫גם עליי.‬
‫תגידי לי, אנה, לאן את נוסעת? את מחכה למישהו?‬
‫לא, אני בגפי. אבל אני נוסעת לקרלסון.‬
‫לא, לא, לא.‬
‫לא לקרלסון. הוא ארבעה רחובות מהבית שלנו.‬
‫את רוצה טרמפ?‬
‫לא, אני לא יכולה. פשוט...‬
‫בואי איתנו. בבקשה.‬
‫זה יעזור עד מאוד.‬
‫קח את התיקים שלה.‬
‫התכוונתי לקחת.‬
‫שלום, אדוני.‬
‫- היי, ג'ו, מה שלומך? - טוב. נחמד לראותך.‬
‫זו ידידתנו החדשה אנה.‬
‫- אקח את אלה למענך. - היי. אני רק...‬
‫- אקח את זה איתי. - כן, בטח.‬
‫נעצור לרגע בקרלסון, להוריד את אנה.‬
‫נחמד מאוד. את בטח מצליחה מאוד.‬
‫למעשה, במה את עוסקת, יקירתי?‬
‫אלוהים. רק שלא תתחיל.‬
‫אני עובדת בעסקי האומנות.‬
‫נפלא. ידעתי שאני מחבבת אותך.‬
‫עסקי האומנות, איזה פרדוקס.‬
‫כמו לומר שאת עובדת בשוקולד או בסמים, או בסקס פנומנלי.‬
‫פיסות גן עדן.‬
‫אבל במה בדיוק?‬
‫- בדיוק? - כן.‬
‫- כאילו... מה אני עושה בדיוק? - כן.‬
‫אלוהים, זה משעמם.‬
‫בעיקרון אני משיגה ומוכרת‬
‫אוספי יוקרה של האומנות המובחרת ביותר בעולם,‬
‫לכל מיני...‬
‫אוליגרכים, ברוני מלחמה, מיליארדרים.‬
‫לקוחות שחושבים שהם מבינים באומנות טוב ממני,‬
‫כמו איש הפרסום המקסים שיושב פה.‬
‫- במה את עוסקת, קתרין? - בחיים לא תנחשי.‬
‫למעשה, אני מעין אומנית בעצמי.‬
‫תימהונית כמוך.‬
‫אף שבסוף, המוזות‬
‫בחרו להפוך אותי לכוכבת הבמה והמסך.‬
‫- ופרסומות ליוגורט. - אלוהים!‬
‫הן הגיעו לארצות הברית?‬
‫אהבתי את הפרסומות ההן.‬
‫הראיתי לה, אימא.‬
‫אתה כזה רברבן.‬
‫אז זה אומר שאת מפורסמת?‬
‫מחוף אל חוף בבריטניה.‬
‫אבל עבודתי מעולם לא תורגמה בארה"ב לצערי.‬
‫אני מורכבת מדי לטעמם.‬
‫היא מפורסמת בבריטניה.‬
‫לטובה, בעצם.‬
‫לא ארגיש נוח לחלוק יבשת עם פלורידה.‬
‫אני דווקא משם.‬
‫יקירתי. את נראית שפויה מאוד.‬
‫תודה.‬
‫טוב, תקשיבי, אם את לא עסוקה מדי‬
‫בתור מנהלת אומנותית מפונפנת מניו יורק, או מה שאת עושה,‬
‫אשמח לצאת איתך, לעשות לך סיור בעיר.‬
‫העניין היחיד הוא שאולי אהיה עסוקה בעבודה.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫אבל בטח נוכל להחליף מספרי טלפון.‬
‫אנה.‬
‫את חייבת לתת לי את המספר שלך.‬
‫בטח. כמובן.‬
‫אני רוצה לפגוש אותה שוב.‬
‫כן, ממש מעודן. תודה, אימא.‬
‫בבקשה.‬
‫עכשיו אשתוק ואתן לכם להסתדר.‬
‫- תודה. - ביי, יקירתי.‬
‫- תודה רבה על ההסעה. - בבקשה, לא.‬
‫אז אני מניח שפשוט...‬
‫- תיקח את המספר שלי מאימך. - כן, בדיוק.‬
‫אבל כדאי שאלך הביתה להחליף בגדים.‬
‫- אני שוב מתנצלת על... כן. - לא, הכול טוב. התלוצצתי.‬
‫- טוב. - טוב, ביי.‬
‫ביי.‬
‫טוב, תרשו לי להבהיר את עצמי היטב.‬
‫האוסף של ברוביל הועבר ונבדק?‬
‫אני רוצה דוחות התקדמות.‬
‫סוף סוף הגעת.‬
‫את קולטת שההמתנה הופכת אותך לחסרת תועלת?‬
‫אם אסדר מחדש את חיי כדי לתקן את הטעות שלך,‬
‫המעט שתוכל לעשות‬
‫זה להרחיק את הדו-חי הזה עם עודף הג'ל מהמשרד שלי.‬
‫אל תיפלי בפח.‬
‫לרוב לא נחמד פה כל כך.‬
‫משום שזאת הפעם הראשונה שלך בלונדון, תרשי לי לתת לך עצה.‬
‫תמיד תתכונני לגשם.‬
‫תזכרי שבאת הנה לעבודה.‬
‫ולא לשעשוע.‬
‫ומה שלא יהיה, אל תנסי לנצח את המקומיים בשתייה.‬
‫אל תשכבי עם מישהו שדומה לג'וד לאו.‬
‫במה את מסתכלת?‬
‫הוא בא עם הסוויטה.‬
‫- הוא מעין משרת? - הוא פרסי.‬
‫כן, גברתי?‬
‫לא, שום דבר, פרסי.‬
‫תודה, גברתי.‬
‫את עוברת חדר או משהו?‬
‫לא. טסה לרומא.‬
‫המשרד ברומא במצב מחורבן.‬
‫רגע, אנחנו טסות לרומא?‬
‫לא. אני טסה לרומא.‬
‫את וסוזט ורנה נשארות פה.‬
‫אתן תטפלו במכירה הפומבית. אחזור מחר. תרשמי הוראות.‬
‫כן. רק אביא את המחשב הנישא שלי.‬
‫בשעה 13:00 תהיה ישיבת צוות בארווין'ס.‬
‫לעזאזל.‬
‫לכי ישר למשרד. אל תדברי עם אף אחד חוץ מסוזט.‬
‫- היא תיקח אותך לשולחנך. - סוזט.‬
‫תביטי.‬
‫הקלסר הזה...‬
‫יש בו כל יצירת אומנות שאצרתי ומכרתי בארווין'ס.‬
‫- זה קלסר ממש גדול. - זו בעיה?‬
‫לא, זה מדהים.‬
‫אני רוצה שתעברי על כל יצירה ותגידי לי מהו הערך הנוכחי.‬
‫אני רוצה מספרים מוחלטים למינוף.‬
‫מינוף למה?‬
‫בינינו? זה לא עניינך.‬
‫נכון. לגמרי.‬
‫טוב, לכי. סיימתי.‬
‫שאירשם במלון לפני...‬
‫את לא שוהה פה.‬
‫סוזט הזמינה לך משהו חסכוני יותר.‬
‫תזכירי לה גם את עניין הכרטיסים.‬
‫- כרטיסים. למה? - היא תדע.‬
‫אלא אם תרצי לאחר נורא, הייתי יוצאת לפני 15 דקות.‬
‫כן, יוצאת.‬
‫לעזאזל.‬
‫טוב.‬
‫לעזאזל.‬
‫סליחה. אולי המחשב הנישא שלי אצלך במקרה?‬
‫תני לי לשאול, אבל אני די בטוח שזה כל מה שהיה.‬
‫לעזאזל. בטח השארתי אותו במכונית.‬
‫צר לי מאוד.‬
‫לא, זה בסדר. תודה.‬
‫לעזאזל.‬
‫בית המכירות ארווין'ס קינגסגייט רו לונדון‬
‫- קלייר דופונט? - למעלה.‬
‫לעזאזל.‬
‫אני פה. הגעתי.‬
‫וואו, ניווטת בעזרת מצפן?‬
‫לא איחרתי לישיבת הצוות, נכון?‬
‫טוב, זה... לא משהו שאמור להיות מקושר לקלייר.‬
‫מה?‬
‫תתנקי ותחביאי את המזוודה מתחת לשולחן שלי.‬
‫טוב.‬
‫בואו נלך.‬
‫תזכרי, אף אחד שם לא ידיד שלך חוץ מאיתנו.‬
‫ואנחנו בכלל לא ידידות שלך.‬
‫מגניב. כולי ציפייה.‬
‫כולכם בוודאי תוהים‬
‫למה הבאתי אתכם לכאן בהתראה כה קצרה.‬
‫יש לנו גישה לאוסף שאין לאיש.‬
‫שרק כמה אנשים זכו לראות בכלל...‬
‫בשם אלוהים, ארנולד, בבקשה, מהו?‬
‫זהו אוסף ברוביל.‬
‫וואו.‬
‫אבל אוסף ברוביל היה סגור במשך עשרות שנים.‬
‫- מהו ברוביל? - כן. ועכשיו הוא לא.‬
‫כנראה שינית את דעתו, בוס.‬
‫לא, הוא מת.‬
‫אבל אשתו מבזבזת את ההון שלו‬
‫בקצב שמהמם אותי, בכנות.‬
‫היא זקוקה לכסף והיא זקוקה לו כעת.‬
‫האוסף ייכנס את הלקוחות הכי גדולים תחת קורת גג אחת.‬
‫תפיצו את הבשורה בדיסקרטיות. אני רוצה רק כרישים.‬
‫- שארשום הוראות? - תפסיקי.‬
‫מי הבעלים?‬
‫מי שצריך לדעת ידע.‬
‫כדי להבטיח את הצלחתנו, הבאתי את הסוחרים הבכירים שלנו.‬
‫- ג'רארד, המנהל של המשרד בפריז... - שלום.‬
‫וקלייר דופונט מניו יורק.‬
‫קלייר בדרכה כרגע לרומא, עם משבר אחר.‬
‫אבל יש לקוות שהיא תחזור בזמן כדי לחגוג את הצלחתנו, ידידיי.‬
‫אני מצפה שתעבדו יחד כצוות.‬
‫אני מצפה שנפרח.‬
‫עכשיו, לכו לקטול.‬
‫שלום. את בטח אנה.‬
‫היי. כן. מניין אתה יודע מה שמי?‬
‫זה חלק מתפקידי להכיר את הצעירים המבטיחים.‬
‫ונאמר לי שאת כוכבת רצינית בניו יורק.‬
‫לא. אני רק עוזרת.‬
‫נו, כולנו צריכים להתחיל איפשהו.‬
‫ואני בטוח שתהיי מעולה.‬
‫- טוב? - תודה.‬
‫אבל בבקשה, תגידי לי אם משהו מבלבל אותך,‬
‫או אם את צריכה אוזן קשבת.‬
‫טוב? אני מכיר את האופי של קלייר.‬
‫- היא... - ג'רארד, שלום.‬
‫כמה נחמד לראות אותך.‬
‫אנה, בואי איתנו. נלווה אותך לשולחנך.‬
‫- הוא האויב. - הוא יותר גרוע מהאויב.‬
‫קלייר תמיד אומרת,‬
‫"אנחנו מתחרים בסותבי'ס ובכריסטי'ס, אבל אנחנו במלחמה עם ג'רארד ופריז."‬
‫- מה הוא עשה? - מה הוא לא עשה?‬
‫הוא זה שמכר את ואן גוך למניאק מהאסימון הדיגיטלי.‬
‫זה היה הוא?‬
‫הוא טוען שמכר אומנות לאומן שהשביח את היצירה.‬
‫- הוא ריסס עליו פרצופון מחייך. - בדיוק.‬
‫אם ג'רארד ידרוך אי פעם על אדמת ארה"ב,‬
‫אמרתי לאבא שלי שיחטוף אותו וישגר אותו לגואנטנמו.‬
‫- מה? - אז מה הקטע שלך?‬
‫את מקווה להרשים את קלייר כדי שתחליף אחת מאיתנו?‬
‫אם זה מה שחשבת, תחשבי שוב.‬
‫אין לי קטע. אני רק רוצה לסיים את מסגרת ההכשרה,‬
‫וכנראה לפתוח יום אחד גלריה.‬
‫גלריה?‬
‫אני רק אומרת שלא אגנוב את משרותיכן.‬
‫טוב, שיהיה.‬
‫כשקלייר תקודם לתפקיד של ארנולד, שתינו נעבוד איתה. לא את.‬
‫לאן ארנולד עובר?‬
‫הוא רוצה לפרוש בקרוב. וכשהוא יפרוש...‬
‫קלייר תהיה היו"רית הראשונה של ארווין'ס,‬
‫ואנחנו נהיה ממש לצידה.‬
‫מהו המקום הזה?‬
‫לרוב קלייר לא נוסעת עם העוזרת השלישית,‬
‫כך שאין לך מקום למעלה.‬
‫מה הריח הזה?‬
‫פורמלין?‬
‫עץ מרקיב?‬
‫אנגליה. בלי להעליב.‬
‫קלייר רצתה שאזכיר לך לגבי הכרטיסים?‬
‫אלוהים, הכרטיסים ל"חלום ליל קיץ".‬
‫הם אזלו לפני שבועות. זה לא יקרה.‬
‫מקסים.‬
‫אז... זה המשרד שלי.‬
‫כן.‬
‫- תנו לי לנחש, המלון שלי... - הוא חור.‬
‫- הוא חור. בסדר. - תיהני מהאסבסט.‬
‫- ביי. - ביי.‬
‫ויל, זה מקליט?‬
‫כן. זה מקליט. תחזיקי את הטלפון.‬
‫חמודה, כאן קתרין.‬
‫המחשב הנישא שלך אצלי.‬
‫תקשיבי, חמודתי, את מוכרחה לבוא. זה אירוע ספונטני למדי.‬
‫כמה חברים.‬
‫אני שולחת לך את הכתובת כעת.‬
‫נתראה בקרוב, יקירתי. נשיקות.‬
‫לא, לא, לא.‬
‫דה רנס‬
‫מלון דה רנס‬
‫איך הולך? תספרי לי הכול.‬
‫טוב, זאת התוכנית שלי.‬
‫ללכת למסיבה, לקחת את המחשב שלי,‬
‫להשתדל לא לדבר עם איש כשאני שם,‬
‫לתפוס מונית ולחזור הביתה לחור הזה.‬
‫או... שתשתי כמה משקאות חינם שתוכלי.‬
‫תבלי עם כמה סלבריטאים בריטים מפונפנים,‬
‫ותזדייני עם הנסיך ויליאם האישי שלך.‬
‫לשכוח את המחשב היה הדבר הכי טוב שקרה לך.‬
‫לא, איימי, שיקרתי לו ולאימא שלו לגבי המון דברים.‬
‫שיקרת במטוס.‬
‫חוץ מזה, את באמת חושבת שהיא הייתה נותנת לך את המספר שלה‬
‫אילו ידעה שאת מתמחה דרת רחוב?‬
‫בלי להעליב.‬
‫אני אישית מקנאת בחיי ה"האנה מונטנה" שלך.‬
‫והבחור מהמטוס נשמע לוהט ממש.‬
‫מה דעתך?‬
‫אל תפחדי לחשוף את עצמך.‬
‫בוב מסכים.‬
‫טוב, אם בוב מסכים...‬
‫ברור שגרמת לזה. אתה מחריד.‬
‫- אתה מחריד. - לא, אני לא משקר,‬
‫- רק שאלתי. - אשלח אותו מייד.‬
‫טוב? אהבתי את הז'קט.‬
‫אנה!‬
‫קתרין.‬
‫- אלוהים, את נראית מדהים. - כן.‬
‫- היי. - תיכנסי.‬
‫לא, זה בסדר, אני חושבת שאקח את המחשב שלי ואזוז.‬
‫אני חשה שהבגד שלי לא הולם.‬
‫את יפה כל כך. את מהממת. אל תשתטי.‬
‫תודה. אלוהים, זה יום ההולדת שלך?‬
‫יום ההולדת שלי רק בשבוע הבא.‬
‫אני פשוט אוהבת להתחיל לחגוג מוקדם.‬
‫נכון? ממש חבל שיש רק יום אחד.‬
‫כן, אז שבוע-הולדת שמח. חבל שלא הבאתי לך משהו.‬
‫את מתנת יום ההולדת שלי.‬
‫תמיד יש אצלי מפגשים כאלה.‬
‫משתים של הרגע האחרון עוזרים להזכיר לידידים שלך למה הם מעריצים אותך.‬
‫תודה.‬
‫וואו, זה... הבית הזה מדהים.‬
‫בבקשה, תתכבדי מהכול.‬
‫אלך לומר לוויל שאת פה.‬
‫בכיכובה של קתרין דלרוש "הפונדו האחרון"‬
‫הגעת.‬
‫כן, טוב, לא רציתי לאכזב את אימך.‬
‫וחשבתי לי שרצית לראות שוב אותי.‬
‫למה לי לרצות לראות אותך שוב?‬
‫חתיך למראה, והעובדה שסיימתי זה עתה לעשות 100 שכיבות סמיכה‬
‫- ולקרוא ספר על אימפרסיוניזם. - שכיבות סמיכה זה שנון.‬
‫האנגליות שלי היא הקלף היחיד שלי אצלך.‬
‫ממש לא.‬
‫אלכוהול חינם, אוכל חינם, אנשים מפונפנים. יש לך יד מנצחת.‬
‫לא בדיוק ברור מה יש בה, אבל ככה זה עם שחקניות.‬
‫ויל, תציל אותי. זה אסון.‬
‫מייקל פאוסט מוקף באנשים בבר, ואני צריך תדלוק.‬
‫סליחה. אנה, זה ג'וליאן מרקס.‬
‫אתה לא ג'וליאן מרקס הנודע, נכון?‬
‫האחד והיחיד.‬
‫אלוהים. אני אוהבת את יצירתך.‬
‫"מתאגרפים שתויים"? כלומר, וואו.‬
‫ארוטי ומשועשע?‬
‫זה ממש קשה לביצוע.‬
‫הייתי בתערוכה רטרוספקטיבית בנ"י...‬
‫- אלוהים. - רגע.‬
‫הרטרוספקטיבית...‬
‫אתה לא אמור להיות מת?‬
‫זה מביך למדי, ותצטרכי לסלוח לי,‬
‫אבל חשבתי שאם אמות אוכל לגבות יותר כסף.‬
‫- אכן גבית יותר. - נכון.‬
‫ואנה, את צודקת לגמרי,‬
‫רוב האנשים לא קולטים את השעשוע ביצירה שלי.‬
‫לא ברור לי מדוע.‬
‫אולי זה קשור להיבט הארוטי שבה.‬
‫אני חושבת שפינים יכולים להיות משעשעים מאוד.‬
‫ויליאם, החלום של אבי התגשם.‬
‫סוף סוף אני אוהב אישה.‬
‫אני אוהב אותך. בואי נשתכר.‬
‫בוא נשתכר.‬
‫תודה רבה לך.‬
‫תניח לשועל, בבקשה. הוא לא עשה לך כלום.‬
‫מוצא חן בעיניי שאתה נבוך.‬
‫- תדמייני לך. - ממש כיף לי.‬
‫כל חיי עם שני אלה. וכל מי שאי פעם...‬
‫תסלחו לי, אני מצטערת.‬
‫שלום, היי, כאן אנה סנטוס.‬
‫כן, אני יודעת מי זו, טמבלית. צלצלתי אלייך.‬
‫נכון, סליחה.‬
‫איפה את? את במסיבה?‬
‫לא, אני לא. אני בבית המלון שהזמנת...‬
‫זה שהזמנת לי... סמוך לבר, אז...‬
‫טוב, תקשיבי, אני תקועה כבר 18 שעות‬
‫בניסיון להשיג כרטיסים מטופשים ל"חלום ליל קיץ" המקושקש של שייקספיר.‬
‫טוב.‬
‫אז אני צריכה שתסיימי את עבודתי בזמן שאמשיך לנסות.‬
‫אני מעבירה לך את הפרטים.‬
‫אני די עסוקה כרגע בטיפול במשהו בשם קתרין...‬
‫כלומר, קלייר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫את בעצם לא רוצה משרה?‬
‫את עוזרת שלישית, תפקידך הוא לעזור לי.‬
‫לא, כמובן. אעזור בשמחה. מה את צריכה?‬
‫הרגע אמרתי לך. זה במייל הנכנס שלך. לכי תעשי את זה.‬
‫טוב. את רוצה...‬
‫הינה את.‬
‫אז הכרתם בטיסה?‬
‫אכן, כן.‬
‫אתה יודע איפה ויל? אני צריכה שהוא יביא את המחשב הנישא שלי.‬
‫שלחתי אותו למצוא אבסינת.‬
‫צייר מת לא יכול לחיות בלעדיו.‬
‫אז את מצפה לעשות משהו מלהיב בזמן שאת פה?‬
‫אני לא יודעת. אני חושבת שאהיה עסוקה מדי בעבודה.‬
‫חבל. לונדון עיר תוססת כל כך.‬
‫דווקא יש משהו שאני רוצה לעשות כשאני פה.‬
‫אני מנסה להשיג כרטיסים ל"חלום ליל קיץ",‬
‫אבל הם אזלו לגמרי, והעוזרות שלי מתקשות...‬
‫אשיג למענך את הכרטיסים בעצמי.‬
‫קתרין!‬
‫ג'וליאן!‬
‫- שלום. - היי. יופי. פגשת את אנה.‬
‫- נכון שהיא מקסימה? כן. - כן, היא נהדרת.‬
‫במה אתם דנים?‬
‫ג'וליאן, צר לי, אבל נראה שהאבסינת אזל.‬
‫עכשיו יש לנו שתי בעיות שלדעתי תוכלי לעזור לנו בהן.‬
‫העניין הראשון, שאנה היקרה שלנו פה‬
‫לא משיגה כרטיסים ל"חלום ליל קיצי-קיצי".‬
‫אתקשר מחר אל קנת, יקירתי. לא תהיה בעיה.‬
‫ממש לא רציתי לעשות מזה עניין ביום הולדתך.‬
‫המשרד של ויל בהמשך הרחוב של התיאטרון.‬
‫הוא יאסוף אותם למענך.‬
‫באמת?‬
‫טוב, כן, מובן שאאסוף. אין שום בעיה.‬
‫העניין השני, אני צריך אבסינת.‬
‫הבנתי.‬
‫אני חושבת שאולי החבאתי בקבוק...‬
‫בספרייה.‬
‫מצטערת, אני לא רוצה להשבית שמחות,‬
‫אבל יש לי המון עבודה הערב, אז...‬
‫- כן. - והמחשב שלך.‬
‫טוב, אני אביא אותו ואפגוש אתכם בספרייה.‬
‫- הוא... - כדאי שאלך איתך.‬
‫- לא, לא, לא. - לא.‬
‫את נשארת פה עם החבורה הכיפית, ונלך ביחד.‬
‫רגע...‬
‫הם מקוריים?‬
‫זה רנואר.‬
‫והם פשוט תלויים בחדר הזה, שאתם לא נכנסים אליו?‬
‫וואו!‬
‫זה סזאן!‬
‫כן.‬
‫למה אתם לא נכנסים לכאן?‬
‫זה היה המשרד של בוריס.‬
‫הוא היה... בעלי השלישי והוא הלך לעולמו בשנה שעברה.‬
‫צר לי.‬
‫הוא הוריש לי את הציורים.‬
‫תמיד חשתי שהם... קודרים.‬
‫לא ולא. הם ממש לא קודרים.‬
‫כל אחד מהציורים מתאר... אהבה.‬
‫אהבה?‬
‫אני חושבת שזה ברור שבעלך היה רומנטיקן.‬
‫הוא לא היה. הוא היה רוסי.‬
‫טוב, האוסף הזה מספר סיפור אהבה.‬
‫באמת.‬
‫למשל, ההוא, הוא אהבה נכזבת.‬
‫ושלושת ציורי העירום ששם, אהבה לוהטת.‬
‫והאישה שלצד מיטת חוליו של אהובה... אהבה נצחית.‬
‫הכול אהבה.‬
‫מעולם לא חשבתי על זה כך.‬
‫את באמת יודעת על מה את מדברת.‬
‫יש לקוות, בהתחשב בכך שהיא מתפרנסת מזה.‬
‫היא מנהלת של בית מכירות בניו יורק.‬
‫האחראיים רק הולכים ונהיים צעירים.‬
‫באיזה בית מכירות?‬
‫סליחה?‬
‫איזה בית מכירות?‬
‫ארווין'ס.‬
‫טוב, זה מדהים.‬
‫באמת.‬
‫זו מקריות.‬
‫לאחרונה ביקשתי מארווין'ס למכור למעני את אלה.‬
‫את מוכרת אותם?‬
‫יופי. מעולם לא אהבנו אותם ממש.‬
‫ארווין'ס מציע את האוסף במכירה פומבית?‬
‫כן! נכון שזה כיף?‬
‫ממש כיף.‬
‫כן.‬
‫אז אני מצטערת... שם המשפחה שלך הוא ברוביל?‬
‫כי פשוט הנחתי שהוא... דלרוש.‬
‫טכנית הוא ברוביל.‬
‫פשוט חשבתי שדלרוש הולם יותר בשלטי החוצות.‬
‫זה האוסף של ברוביל.‬
‫אני מבולבלת. לא ידעת?‬
‫לא, כלומר...‬
‫אני פשוט... לא בדיוק הממונה על האוסף הזה.‬
‫שלחו אותי הנה כדי לעזור עם לקוחות אחרים.‬
‫זה מאמץ קבוצתי.‬
‫הם נתנו לי לעבוד עם קלייר דופונט, אבל אני מעדיפה אותך.‬
‫אבקש מחר מארנולד למנות אותך על המכירה הפומבית שלי.‬
‫לא! בבקשה, לא.‬
‫פשוט, מר פנקה... ארנולד, ארני כמו שאני קוראת לו,‬
‫הוא מגונן מאוד על האוסף כרגע,‬
‫ואסתבך בצרות צרורות‬
‫אם מישהו שם ידע שאני מדברת איתך בכלל.‬
‫כן. נכון, הוא הסביר את כל זה.‬
‫הכול מאוד...‬
‫חשאי.‬
‫כן, חשאי מאוד.‬
‫אני מבטיחה, קתרין, שאת בידיים מעולות אצל קלייר.‬
‫אין מישהו שמתאים יותר לעסקה הזאת.‬
‫למען הכנות, היא מהאסכולה הישנה,‬
‫ואני החוצפנית הצעירה שפולשת לטריטוריה שלה,‬
‫ולא ארצה שהיא תחשוב שאני...‬
‫שאני גונבת לקוחות, או מזלזלת בה איכשהו.‬
‫כי זה יזיק לי מאוד. וגם לחברה.‬
‫כן.‬
‫יזיק מאוד.‬
‫עסקי האומנות אכזריים מאוד.‬
‫כן.‬
‫אנה, אם לא תוכלי לעבוד על המכירה הפומבית שלי, לכל הפחות‬
‫תצאי איתנו שוב מחר בערב.‬
‫יש אירוע בסאות' בנק.‬
‫עוד מסיבה אומנותית, לצערי, אבל כולם יהיו שם.‬
‫אנה מוכרחה לראות את הגלריה הזאת. ואתה חייב לקחת אותה.‬
‫אחרת בחור אחר יסחף אותה,‬
‫ואיפה זה יותיר אותך?‬
‫בפאב.‬
‫זה נשמע נהדר, ולמרות הערב המדהים הזה,‬
‫לא ממש באתי הנה לחופשה, אז...‬
‫אם שניכם לא תבואו, יצא לי החשק מכל הערב. באמת.‬
‫תירגעי. את מפעילה לחץ רב, עליי לומר.‬
‫כך או כך, אני שמחה שהגעת הערב.‬
‫ואשאיר כרטיסים ל"חלום ליל קיץ" אצל ויל.‬
‫ואתם תמשיכו הלאה, כן?‬
‫תודה רבה על הכול, קתרין.‬
‫ובבקשה, אם תוכלי לא להזכיר את כל זה...‬
‫אנה סנטוס? מעולם לא שמעתי עליה.‬
‫- בדיוק. לילה טוב, קתרין. - לילה טוב.‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫אל תשכחי את זה.‬
‫- איך אשכח? טוב. - לילה טוב.‬
‫לילה טוב. שמחתי להכיר אותך, ג'וליאן.‬
‫ביי, ביי.‬
‫ארווין'ס‬
‫ויל דלרוש הכרטיסים אצלי‬
‫קדימה!‬
‫למסור, למסור, קדימה!‬
‫טוב.‬
‫אליי!‬
‫יציאה מהשער. הצלה יפה.‬
‫עוד אחד!‬
‫עוד ניסיון!‬
‫שיחקתם יפה.‬
‫להתאסף!‬
‫טוב, בסדר.‬
‫עבודה מצוינת היום.‬
‫אני רואה התקדמות ממשית אצל כולכם וזה נהדר.‬
‫יש לנו משחק חשוב בסופ"ש,‬
‫וחייבים לנצח אם נרצה להיות אלופים.‬
‫היה תענוג‬
‫- לאמן השנה... - מי היא?‬
‫אתה נראה קצת מבוגר כדי לשחק איתם.‬
‫אני משחק רק באימונים,‬
‫אבל חוץ מזה, אני המאמן הראשי, המנג'ר הראשי, המעודד הראשי...‬
‫זו אחריות גדולה. איך אתם נקראים?‬
‫האריות!‬
‫במיוחד ההוא, הוא באמת נושך.‬
‫טוב, קדימה.‬
‫תפסיקו לנעוץ מבטים באמריקנית היפה ותקיפו את המגרש לסיום.‬
‫בלי לקטר.‬
‫אם תרצו להיות אלופים, תשקיעו מאמץ.‬
‫טוב, לפי שריקה שלי...‬
‫- מה זה? - זו משרוקית.‬
‫- מה לעשות? - תשרקי.‬
‫- קדימה. - יפה.‬
‫לכאן באים כדי להשיג כרטיסים לווסט אנד?‬
‫נאלצתי למצוא זמן לשלב אותך בלו"ז העמוס שלי.‬
‫כשאתה לא בעבודה באמצע היום?‬
‫אה, העבודה בשיווק?‬
‫לא, זה רק בשביל כיף. לא... זאת העבודה האמיתית שלי.‬
‫- אני יודעת מה אתה עושה. - מה? מה אני עושה?‬
‫בחייך. אתה יודע.‬
‫אתה יודע מה אתה עושה.‬
‫מבקש שאבוא הנה כשכולך...‬
‫מה? מאמן קבוצת כדורגל של ילדים בסיכון,‬
‫או נראה יותר ויותר כמו כדורגלן פרמייר ליג של חלומותייך?‬
‫לא הטיפוס שלי.‬
‫תואר בתולדות האומנות, זוכר?‬
‫כל החנוניות אוהבות אותנו הכדורגלנים.‬
‫טוב, החנונית הזאת חייבת לחזור לעבודה.‬
‫אז אם תואיל בטובך לתת לי את הכרטיסים, אלך לדרכי.‬
‫- נכון. לגבי זה... - לא.‬
‫לא, הם אצלי. פשוט חשבתי שנאכל קודם צהריים.‬
‫- ארוחת צהריים? - כן.‬
‫- ויל, בקושי פגשתי אותך פה. - אין לך זמן לארוחת צהריים?‬
‫היית צריכה לשלוח אחת מהעוזרות שלך.‬
‫אני לא יודעת, פשוט... רציתי לראות אותך.‬
‫אם כך, אלווה אותך בחזרה.‬
‫טוב.‬
‫בוא אחריי.‬
‫אתן לך את הכרטיסים,‬
‫אבל את מוכרחה להבטיח שתהיי בת זוגי הערב.‬
‫תגיד לאימא שלך שאני מוסרת "תודה",‬
‫ואשקול להיות בת זוגך הערב.‬
‫זה בסאות' בנק.‬
‫את זו שאוהבת דברים כאלה,‬
‫ובנוסף, לא יהיה שם שום דבר שאוהב אם לא תבואי.‬
‫אבדוק אם אצליח להשתחרר מוקדם.‬
‫אנחנו דווקא עסוקים מאוד בתכנון האוסף של ברוביל.‬
‫תקשיבי, אגרום לאימא שלי לבטל את כל העניין‬
‫אם זה יפנה את הלו"ז שלך.‬
‫אתה לא צריך לעשות את זה. כנראה אוכל לבוא.‬
‫אז אאסוף אותך מהמלון שלך ב-20:00.‬
‫אל תבוא למלון. אם אבוא, אפגוש אותך שם.‬
‫טוב.‬
‫לפני שאשכח.‬
‫לא, תשמרי אותה.‬
‫כמזכרת, ובכל פעם שתשרקי בה תחשבי עליי.‬
‫תשתוק.‬
‫סיימתי הכול.‬
‫נודף ממך ריח של דשא.‬
‫דוחה. קלייר!‬
‫את פה.‬
‫תודה שציינת את המובן מאליו.‬
‫תדאגי שהשמלות ינוקו באדים, עם הקפדה על המכפלת.‬
‫אם הן ייהרסו, זה על ראשך.‬
‫סוזט, תורך.‬
‫תגידי לי, השגת את הכרטיסים? אם לא, תפסיקי לנשום.‬
‫קלייר, אני מצטערת מאוד. זה היה בלתי אפשרי. התקשרתי לכולם.‬
‫- אמרת "בלתי אפשרי"? - מצטערת.‬
‫את מתכוונת ל"חלום ליל קיץ", נכון?‬
‫כי השגתי לך שני כרטיסים לערב.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫אז הילדה החדשה עושה זאת שוב.‬
‫ומה לגבי הפרויקט המיוחד שנתתי לך?‬
‫סיימתי. שלחתי לך בדוא"ל גיליונות עם סכומים סופיים.‬
‫ואני אישרתי את קתרין דלרוש ליום שני ב-10:00.‬
‫- קתרין דלרוש באה הנה? - זה מה שהיא אמרה.‬
‫גם רשימת האורחים מאושרת,‬
‫ועשיתי הגהה לקטלוג, והשלמתי את התיאור של כל הציורים.‬
‫תודה מעומק הלב, קלייר.‬
‫אני מצפה לזה כל כך.‬
‫ורומא... עבודה נפלאה. הצלת את התחת שלי. כל הכבוד.‬
‫אל תישמע מופתע כל כך, ארנולד, זו העבודה שלי.‬
‫את אף פעם לא מפתיעה אותי.‬
‫- מה לגבי ארוחת הערב? - תוותר עליה.‬
‫טוב.‬
‫התפקיד שלי, שמוק.‬
‫את נשמעת פרנואידית, קלייר. אני רק חולק כבוד.‬
‫כמו שהתכבדת בלקוחותיי בשנה שעברה?‬
‫אלוהים. מתי נתגבר על זה?‬
‫אולי כשאשתלט ואסלק אותך מהחברה?‬
‫ויל דלרוש - נתראה בקרוב! בוודאות התגנדרתי יותר ממך.‬
‫- היי. את נראית טוב. - תראי אותך! את נראית מעולה, יקירתי.‬
‫- אלוהים אדירים, את מהממת. - נכון?‬
‫- תפסיקו. - טוב, בואו, יקיריי.‬
‫את באמת נראית טוב.‬
‫אני חושב שזה הערב.‬
‫אני חש שיש פה נשמה תאומה.‬
‫כמה נשמות תאומות היו עד כה?‬
‫מזמן הפסקתי לספור.‬
‫- ג'ון. - קתרין.‬
‫- שלום. תודה רבה שהזמנת אותנו. - זה תמיד תענוג.‬
‫אתה מכיר את ג'וליאן ואת ויל. וזו האורחת שלנו, אנה סנטוס.‬
‫- היי. - אנה.‬
‫אני חושש שאנשים יביטו בך בשמלה הזאת‬
‫ולא בציורים שלי.‬
‫תודה.‬
‫עשית עבודה טובה עם הציורים.‬
‫- תודה. - כן.‬
‫ג'ון, אני רוצה שתכיר מישהו.‬
‫אם תסלחו לי. תיהנו מהערב.‬
‫מה דעתך עליו?‬
‫אני אוהב אותו.‬
‫באמת?‬
‫לא. אני חושב שהוא נראה גדול, כחול...‬
‫וילי, בוא איתי להביא כמה משקאות.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫יקירתי?‬
‫מה שאמרת אמש במסיבה שלי נתקע לי כל היום בראש.‬
‫אלוהים, מה אמרתי?‬
‫על האוסף שלי.‬
‫מה לגביו?‬
‫שרק מלהביט בציורים הללו,‬
‫הראית לי... פן רך בבוריס שמעולם לא ראיתי.‬
‫זה רק גרם לי להתגעגע אליו.‬
‫והידיעה שאני נפרדת מהיצירות הללו בקרוב...‬
‫גרמה לי להיות נוסטלגית.‬
‫אני מבינה.‬
‫אבל הכול יהיה בסדר, נכון?‬
‫כן, כמובן.‬
‫תחייכו!‬
‫רק עוד אחת.‬
‫בבקשה.‬
‫- אני חושבת שעליי ללכת. - מה?‬
‫מה?‬
‫חטפתי גל של יעפת.‬
‫- יקירתי. - אני עייפה מאוד,‬
‫אבל תודה רבה, קתרין.‬
‫- כמה טוב לראות אותך. - טוב לראותך. ביי.‬
‫- קטלוג? - לא, תודה.‬
‫מה...‬
‫מי הידידה שלך? גם היא שחקנית?‬
‫לא, זו אנה סנטוס.‬
‫היא עובדת בארווין'ס. היא המנהלת בניו יורק.‬
‫אנה.‬
‫מה קורה?‬
‫שום דבר. אני מרגישה... עייפה.‬
‫באמת?‬
‫לא ברור. אני הולכת לאירועים כאלה בניו יורק כל הזמן,‬
‫וחשבתי שאולי נעשה משהו אחר הערב.‬
‫ניקח ערב חופשי.‬
‫סליחה, לא ידעתי שיש לך ערבים חופשיים.‬
‫הערב יהיה לי.‬
‫טוב.‬
‫יש לי רעיון.‬
‫אני שמח לראות שהיעפת הפתאומית שלך חלפה.‬
‫כן. מתברר שמצאת פתרון.‬
‫אז מה קרה שם? את אלרגית למייפייר?‬
‫מה?‬
‫שאלתי אם את אלרגית למייפייר.‬
‫לא, אני פשוט... לא רציתי להיראות איתך.‬
‫- מצטערת. - טוב, עוד לא סיימנו.‬
‫מה הכוונה? לא?‬
‫לא. בואי.‬
‫תודה.‬
‫שנתפוס מונית?‬
‫כן. אפשר.‬
‫זה לא יהיה מהיר יותר?‬
‫כן, בהחלט.‬
‫אבל אז לא נוכל לצעוד ביחד.‬
‫כן, את יכולה לקחת את זה.‬
‫טוב, הגענו.‬
‫כן.‬
‫המלון היפהפה שלך.‬
‫המלון היפהפה שלי.‬
‫תזמיני אותי להיכנס?‬
‫סליחה? זה חצוף מאוד.‬
‫מה קרה לנימוסים שלך, "אחוזת דאונטון"?‬
‫אני טיפוס של "ברידג'רטון" יותר.‬
‫מצטערת. אני צריכה לעלות. יש לי המון עבודה הלילה.‬
‫וחשבתי לי שלקחת ערב חופשי.‬
‫לקחתי.‬
‫טוב. בסדר גמור.‬
‫אני מניח שנצטרך לחכות לדייט השלישי.‬
‫נראה.‬
‫את יודעת שבפעם האחרונה שהייתי פה, התכוונתי להגיד לך משהו...‬
‫מה?‬
‫את עדיין חייבת לי כסף על הנעליים.‬
‫סיימת.‬
‫טוב. כדאי שאעלה.‬
‫את הורגת אותי. באמת.‬
‫טוב.‬
‫לילה טוב, ויל.‬
‫שוער‬
‫סליחה.‬
‫אין סיבה.‬
‫זה ממש שום דבר.‬
‫טוב.‬
‫הרגע התמזמזתי עם בחור שהוא עשר עגול.‬
‫- עשר? - עשר.‬
‫- יפה. - כן.‬
‫אפשר להביא לך משהו?‬
‫לא. אני רק מחכה שהוא ילך.‬
‫את לא מחבבת אותו?‬
‫אני מחבבת אותו מאוד. אבל הוא חושב שאני שוהה פה, ואני לא.‬
‫- בסדר. - כן.‬
‫להזמין לך מונית?‬
‫זה יהיה מעולה.‬
‫תודה.‬
‫תיפגשי איתו שוב?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫לא בטוח שיהיה לי זמן.‬
‫טייט מודרן - חינם ופתוח לכולם‬
‫שלום. כן. תהיתי אם אוכל להזמין מקום לשניים‬
‫מתישהו השבוע?‬
‫יום רביעי יהיה מושלם.‬
‫סליחה, בעוד חודשיים?‬
‫- כן. לא, זה לא מתאים. - אנה, תני לי את הטלפון.‬
‫- רק שנייה. - תני לי רגע את הטלפון.‬
‫שלום, היי. זו קייסי?‬
‫קייסי, כאן ויל דלרוש.‬
‫כן, מצטער. את חושבת שתוכלי לעשות לי טובה ענקית?‬
‫סידרתי לך הזמנה.‬
‫אוטובוס סיורים לונדון‬
‫אז... העבודה הזאת בניו יורק...‬
‫אם אקבל הצעה.‬
‫אם תקבל הצעה...‬
‫היא משהו שאתה עשוי באמת להסכים לה?‬
‫היא נהיית מושכת יותר ויותר.‬
‫למה לך לעבור לניו יורק‬
‫כשהחיים שלך פה בלונדון מדהימים כל כך?‬
‫אני לא...‬
‫מסיבת יום ההולדת לאימי באותו ערב...‬
‫כל חיי נראים ככה.‬
‫ואת מכירה את הסצנה,‬
‫את האנשים שמנסים לנצל אותך כדי להשיג את מה שהם רוצים.‬
‫ובמקרה שלי מדובר, למרבית המבוכה, באימא שלי.‬
‫וזה נמאס.‬
‫ולכן את חריגה כל כך.‬
‫למה אני חריגה?‬
‫את עשירה, מצליחה,‬
‫את המנהלת הכי צעירה שהייתה אי פעם בחברה.‬
‫ויחד עם זאת, את עדיין אדם אמיתי.‬
‫וראיתי איך כסף משנה אנשים.‬
‫ראיתי אותם נהפכים למפלצות כהרף עין...‬
‫ואת עדיין... אמיתית.‬
‫ויש לזה משמעות רבה.‬
‫טוב, אז, לחיי התקווה...‬
‫שאתקבל לעבודה הזאת.‬
‫לחיי התקווה.‬
‫לחיים.‬
‫דיברתי עם ויליאם דלרוש בסאות' בנק בשישי בערב.‬
‫- הבן של קתרין? - הוא נמרח עליי.‬
‫לאיש לא אכפת עם מי דיברת, סוזט.‬
‫בוקר טוב, אנה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫תיכנסי למשרד שלי ותסגרי את הדלת מאחורייך.‬
‫מישהי הסתבכה.‬
‫ידענו שלא תשרדי זמן רב.‬
‫בכל אופן, לוויל ולי יהיו תינוקות לוהטים ממש.‬
‫מנוולת בת מזל.‬
‫אז...‬
‫מה שלומך?‬
‫סליחה?‬
‫בחיים וכאלה... מה מעניין אותך?‬
‫כן. מה מעניין אותי?‬
‫מעניין אותי מאוד...‬
‫לעבוד.‬
‫- אצלך. - יופי.‬
‫אני מרוצה מאוד ואסירת תודה להיות פה.‬
‫יופי.‬
‫כן.‬
‫למה את מסתכלת עליי ככה?‬
‫אני פשוט... מבולבלת.‬
‫מה אנחנו... עושות?‬
‫אנחנו משוחחות. ואוכלות שוקולד.‬
‫טוב. מעולה.‬
‫אני יודעת מה עשית.‬
‫- מה הכוונה? - חשבת שלא אבחין?‬
‫ראיתי שעבדת קשה.‬
‫אני מבחינה בזה מדי יום.‬
‫אני רוצה שתדעי שזה מוערך.‬
‫וכשאני אתפוס שליטה,‬
‫זה יתוגמל.‬
‫תודה, קלייר. זה... מדהים.‬
‫אני יודעת.‬
‫כן?‬
‫זו קתרין דלרוש.‬
‫תכניסי אותה.‬
‫לא, היא לא פה, היא בטלפון.‬
‫אתן לך לענות.‬
‫כאן קלייר.‬
‫דלרוש ביטלה הרגע את המכירה.‬
‫מה? מה היא אמרה?‬
‫היא נהייתה סנטימנטלית מאוד לציורים.‬
‫משהו שקשור לאהבה שנסתרת בהם.‬
‫איזה קשקוש דפוק של היפים!‬
‫אבל מה שידוע לי...‬
‫זה שאיש לא מוותר על מיליוני דולרים בלי סיבה.‬
‫מישהו לחש באוזנה.‬
‫סותבי'ס.‬
‫זין!‬
‫אולי זה אספן אחר שמנסה לעוט...‬
‫ולקנות ממנה הכול בלעדינו.‬
‫דרוש רק אידיוט אחד עם הערה טיפשית אחת‬
‫כדי שהיא תאבד בנו אמון.‬
‫את!‬
‫אמרת שראית את הבן שלה ויליאם בגלריה באותו ערב?‬
‫הוא אמר משהו על ביטול?‬
‫אני... בעצם...‬
‫לא דיברתי איתו. המצאתי את זה.‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫המון בעיות.‬
‫טוב.‬
‫המשימה האחת והיחידה של כולם‬
‫היא לגלות מי עומד מאחורי הביטול.‬
‫הציורים האלה לא בשוק כבר עשרות שנים.‬
‫אם סותבי'ס לקחו אותם מאיתנו, הם יצחקו כל הדרך אל הבנק.‬
‫את, תגידי לי שתתקני את זה.‬
‫אתקן את זה.‬
‫אני תמיד מתקנת.‬
‫אנה?‬
‫יש איזה וילי שמחכה לך בדלפק הקבלה.‬
‫- מי זה? - משהו לקלייר. אל תדאגו.‬
‫חשבתי לעשות צעד נועז.‬
‫בוא.‬
‫חכי רגע.‬
‫- תמשיך ללכת. - מה?‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫חשבתי להפתיע אותך לארוחת הצהריים.‬
‫אתה לא יכול לצוץ פה סתם, בלי התראה.‬
‫מה? אני לא מבין.‬
‫אתה לא מבין?‬
‫אתה לא מבין עד כמה זה לא הולם לצוץ פה ביום‬
‫שבו אימך מושכת את האוסף שלה מהמכירה שלנו?‬
‫אנה, אין לזה שום קשר אליי.‬
‫אין לי מושג מה היא עושה.‬
‫אין לך שום קשר? אתה הבן שלה. אני עובדת בארווין'ס.‬
‫אלוהים, זה היה רעיון רע מההתחלה. אני כזו אידיוטית.‬
‫בואי לא נגזים. היא רק ביטלה כמה פריטים או משהו.‬
‫אבל זה לא סוף העולם.‬
‫את ממילא עוסקת בזה כל הזמן.‬
‫רק משום שזה לא מזיז לך, ויל, זה לא אומר שזה לא חשוב.‬
‫הדבר הזה חשוב לי.‬
‫לי זה מזיז. זה מזיז לי מאוד.‬
‫זו המכירה הכי גדולה בקריירה שלי,‬
‫וסיכנתי אותה כי חשבתי שאתה ואימך מבינים את זה.‬
‫אני מצטער. לא ידעתי שהיא חשובה לך כל כך, אנה.‬
‫היא חשובה.‬
‫בכנות, באתי הנה כדי להגיד לך שקיבלתי הצעת עבודה בניו יורק.‬
‫נהדר. ממש נהדר.‬
‫הלוואי שיכולתי לשמוח יותר בשמחתך,‬
‫אבל בזמן שקיבלת הצעת עבודה, שפשוטו כמשמעו, מעולם לא היית זקוק לה,‬
‫העבודה שלי בסכנה כעת.‬
‫"לא הזדקקת לה"?‬
‫זו הייתה טעות גמורה.‬
‫לא, אני חושב שהטעות היחידה פה הייתה שלא הבנתי‬
‫שכל היחסים האלה מבוססים‬
‫על השאלה אם את מקבלת משהו בתמורה או לא.‬
‫ויל.‬
‫כרטיסים, הזמנות, תשומת לב, בדיחה.‬
‫ויל?‬
‫בהצלחה לך.‬
‫סוזט תפסתי אותך, כלבה‬
‫הלונדון מייל‬
‫מיס סנטוס!‬
‫חדר שותפים בכירים‬
‫רגע מזמנך, בבקשה.‬
‫חתיכת תמונה.‬
‫מסיבה בסאות'בנק מנהלת ארווין'ס ניו יורק, אנה סנטוס (מימין)‬
‫הייתה יפהפיית הנשף בגאלה מפוארת לאומנות.‬
‫- קלייר, יש לי הסבר. - לא, אני אסביר.‬
‫בתמונה הזאת, את לובשת שמלה שלי.‬
‫את המנהלת של ארווין'ס ניו יורק.‬
‫נהנית כל כך עם הלקוחה שלנו.‬
‫זה משונה מאוד, כי אני המנהלת של ארווין'ס ניו יורק.‬
‫אבל אני שמחה מאוד שאת בתמונה הזאת.‬
‫קתרין הרי משכה את האוסף,‬
‫אז את עושה עבודה מחורבנת להדהים.‬
‫נכון שאני בטח נראית משוגעת כרגע...‬
‫אבל אני מבטיחה שלא התכוונתי שכל זה יקרה.‬
‫פגשתי את הבן של קתרין בטיסה, והוא פירש לא נכון משהו שאמרתי.‬
‫זה קרה בטעות.‬
‫זו לא טעות.‬
‫שיקרת.‬
‫שיקרת כדי שקתרין תבטח בך.‬
‫העמדת פנים שאת בתפקיד שלי.‬
‫רקדת כל הדרך לתוך האופנה העילית שלי.‬
‫חבל שאין לך מהכשירות שלי.‬
‫קתרין לא עונה.‬
‫תנו לי לטפל בקתרין. אני אתקן את זה. תאמינו בי.‬
‫"אמון" זה לא המונח שעולה בדעתי, יקירתי.‬
‫סוזט, אני רוצה שהיא תעלה למטוס ותעוף כעת.‬
‫בעונג.‬
‫תקראו לאבטחה.‬
‫סליחה, קלייר, אבל באמת לא היה לך מושג שהיא התחזתה לך?‬
‫לך תזדיין, ג'רארד.‬
‫הרבה אנשים רוצים להיות אני.‬
‫איך זה אפשרי אצלך, קלייר?‬
‫הוזעקתי לרומא.‬
‫- את רומזת שאני אשם? - זה בהחלט לא עזר.‬
‫סליחה. אני צריך לעשות סדר בבלגן שלך.‬
‫ג'רארד יוביל את המכירה הפומבית עד שאפתור את זה.‬
‫את מקלה עליי יותר מדי.‬
‫בראבו, ג'רארד. תפנו אותה. היא כבר לא עובדת בארווין'ס.‬
‫קלייר...‬
‫קלייר, אני מצטערת עד עמקי נשמתי.‬
‫את בזבוז מזעזע של פוטנציאל.‬
‫צר לי מאוד, בובה. הלוואי שיכולתי לעזור.‬
‫אני יודעת, ויו. הלוואי שהיית פה.‬
‫היי. היי.‬
‫מה זה היה?‬
‫תקשיבי, לא נעים לי להגיד לך את זה ביום הגרוע בחייך, אבל...‬
‫- אני ורוני הבאנו דני ענק! - כן!‬
‫רגע, מה?‬
‫זה מריו.‬
‫הוא גר פה במקומך עכשיו.‬
‫תקשיבי, מריו הוא התינוק שלנו, ואת יודעת שיש לנו מעט מקום.‬
‫אז למה לקחתם דני ענק?‬
‫אבל זה בסדר,‬
‫אשים את כל החפצים שלך בארגז במסדרון.‬
‫רוני, קשה לה.‬
‫זה בסדר.‬
‫נזרקתי לרחוב, פשוטו כמשמעו,‬
‫ודני ענק מחליף אותי?‬
‫- לא. - הצי תמיד ישנו.‬
‫ההחלטה הכי טובה שקיבלתי? קל. התגייסתי לצי האמריקני.‬
‫לא.‬
‫לא פוטרתי כי ביליתי‬
‫עם לקוחה שלא הייתי אמורה להכיר.‬
‫לא, פוטרתי כי...‬
‫כי התחזיתי לבוסית שלי.‬
‫אני לא מנהלת בארווין'ס.‬
‫אני לא קרובה בכלל להיות מנהלת בארווין'ס.‬
‫לפני שבאתי ללונדון חילקתי קטלוגים,‬
‫ולוחות, וכיסאות מתקפלים.‬
‫פוטרתי כי שיקרתי.‬
‫ואני מבינה שלהעמיד פנים שאני יותר ממי שאני‬
‫קידם אותי בשבוע יותר מאשר להיות מי שאני במשך שנה.‬
‫שיקרתי, קתרין, כי רציתי לחיות לשם שינוי חיים של מישהי אחרת.‬
‫כי אני כזו חסרת ביטחון בעצמי.‬
‫כל זה מפתיע אותי מאוד, אנה.‬
‫חשבתי שאני מכירה אותך.‬
‫למיטב ידיעתנו, היא המציאה אפילו את השם, אנה סנטוס.‬
‫לא, אנה הוא שמי. אנה סנטוס.‬
‫השבח לאל על זה, אפשר להתבסס על משהו אמיתי.‬
‫אני באמת לא יודעת מה לומר, למען הכנות.‬
‫מה דעתך, ג'וליאן?‬
‫הלם.‬
‫הלם מטורף. כן.‬
‫- הלם שלא ייאמן. - הלם מדהים.‬
‫הדרן!‬
‫בראבו!‬
‫כל הכבוד.‬
‫העמדת פנים לאחרים זה כביכול מה שאני עושה למחייתי.‬
‫זה לא משגע אותך?‬
‫יש מי שכינה אותי "משוגעת". אתה חושב שאני משוגעת?‬
‫על כל הראש.‬
‫אני פשוט מעריכה הופעה טובה.‬
‫עלייך להופיע בתיאטרון.‬
‫עדיין תהיי ענייה, אבל תסתבכי בפחות צרות.‬
‫יקירתי, כדאי שתדעי שכל זה לא באשמתך.‬
‫זה נחמד מאוד, קתרין, אבל...‬
‫אני לא נחמדה.‬
‫אני ניצלתי אותך.‬
‫ניצלת אותי?‬
‫זו הייתה אסטרטגיית מכירות.‬
‫מה?‬
‫בצעירותי, מצאתי את עצמי בקזבלנקה.‬
‫- סרט מעולה. - שתוק, ג'וליאן.‬
‫גרתי במרוקו.‬
‫ולמדתי להתמקח בשוק הגדול.‬
‫אחד מהדברים הכי חשובים, ממש לפני סגירת העסקה,‬
‫תנסי לפרוש.‬
‫אם הם משוכנעים שבאמת תעזבי,‬
‫הם עשויים להציע הצעה משופרת.‬
‫מה עם בוריס?‬
‫חשבתי שזה בגלל מה שאמרתי.‬
‫הכרתי את בוריס קצת יותר טוב ממך.‬
‫הייתי נשואה לו, בשם אלוהים.‬
‫הדבר היחיד שהיה לו אכפת ממנו ושהוא אהב היה כסף.‬
‫לא חשבתי שמישהו ייפגע.‬
‫אז כל זה לא באשמתי.‬
‫את מוכשרת,‬
‫אבל דרוש קצת יותר מכמה מילים רכות על ציורים‬
‫כדי לגרום לי לסרב ל-85 מיליון ליש"ט.‬
‫החלטתי שאני רוצה בית חוף.‬
‫בספרד.‬
‫באמת.‬
‫אז מה את אומרת?‬
‫אני חושבת שהגיע הזמן שנלך לשם ונחזיר את המכירה למסלולה.‬
‫תמורת עמלה מופחתת.‬
‫- כמובן. - לא אוכל לחזור לארווין'ס.‬
‫המאבטחים ליוו אותי הרגע החוצה.‬
‫כן, את צודקת לגמרי, לא תוכלי לחזור לארווין'ס‬
‫כשהישבן שלך מרוח בצבע.‬
‫מבקש רשות לפשוט על הארון.‬
‫הרשות ניתנה.‬
‫אבטחה!‬
‫שלום!‬
‫קתרין.‬
‫כמה נחמד מצידך לבוא.‬
‫ג'וליאן, קשישא, אתה נראה נפלא.‬
‫שמעתי שאתה מת.‬
‫לא מת כמו העסקה, לפני שאנה הצעירה שינתה את דעתי.‬
‫מה היא עושה פה?‬
‫אנה איתי.‬
‫- מה אוכל לעשות למענך? - ובכן...‬
‫אני רוצה להמשיך במכירה הפומבית.‬
‫בשינוי אחד שולי.‬
‫טוב.‬
‫אני יותר מדי... קשורה אישית.‬
‫אני ממנה מישהי שתנהל את המכירה הפומבית מטעמי.‬
‫מישהי שיש לי אמון בה.‬
‫מי שתבחרי.‬
‫אנה סנטוס תנהל את המכירה הפומבית למעני.‬
‫אני מצפה שתנהגו בה כמו שהייתם נוהגים בי.‬
‫אם אשמע אחרת,‬
‫אעביר את האוסף שלי לסותבי'ס.‬
‫את צוחקת?‬
‫אנחנו מאושרים לעבוד עם אנה.‬
‫היא צעירה מדהימה ממסגרת ההכשרה שלנו.‬
‫יש לנו בעיה?‬
‫לא. ממש לא.‬
‫נכון, קלייר?‬
‫ברוך שובך, אנה.‬
‫- אוהבת אותך. - אוהבת אותך. תודה.‬
‫ותודה על האמון שלך בנו.‬
‫אנה, תרצי לתפוס את השולחן של סוזט?‬
‫- מה? - אנחנו רוצים שאנה תרגיש נוח.‬
‫משקה? מים? שמפניה?‬
‫זה לא נחוץ, ארנולד. אבל תודה.‬
‫לפני שנתחיל, יש אדם אחד שאוכל לומר בבטחה שאני רוצה שיעזוב את הצוות.‬
‫ג'רארד.‬
‫מה?‬
‫לא, יקירתי. את לא יכולה לעשות את זה.‬
‫אני יכולה. יקירי.‬
‫קלייר הייתה מחרידה אלייך. את לא רוצה לנקום?‬
‫לא. אני לא רוצה נקמה. אני רוצה את קלייר.‬
‫היא תרמה לחברה הזאת יותר מכל אחד אחר בחדר.‬
‫והכניסה כפליים ממך.‬
‫- ובכן, ג'רארד... - כן.‬
‫נראה שאיש לא רוצה אותך. בוא נלך.‬
‫סליחה. קלייר נשארת?‬
‫קלייר נשארת. כן.‬
‫קדימה.‬
‫מה לעזאזל קורה?‬
‫סיפרתי להם את האמת.‬
‫אנא, ספרי.‬
‫סיפרתי להם שרק את מתאימה למכירה,‬
‫ושתהרסי כל מי שיכעיס אותך או את החברה.‬
‫נאלצת להיאבק על מקומך פה,‬
‫כמוני.‬
‫תמשיכי.‬
‫אני רוצה להתחיל ממחירי הפתיחה.‬
‫אני חושבת שההערכה שלנו לחלק מהיצירות נמוכה מדי.‬
‫מה דעתך?‬
‫אני דווקא מסכימה.‬
‫ידעתי שיש סיבה שאני מחבבת אותך.‬
‫אני אף פעם לא טועה.‬
‫שניגש לעבודה?‬
‫בואי, נלך.‬
‫רק רציתי לומר, ככהת עור כמוך,‬
‫שאת השראה אמיתית.‬
‫אלוהים, רנה, יש לה רק גוון בצבע זית.‬
‫מה? היא מגואטמלה. את צריכה להשכיל את עצמך.‬
‫- טוב. - בסדר.‬
‫אני מפלורידה.‬
‫כיסאות. כיסאות.‬
‫תושבת פלורידה, גרמת להן לעבוד, זה מרשים.‬
‫אתה! עם הגרביים המוזרים!‬
‫אפשר להחליף מילה?‬
‫ארווין'ס 648‬
‫הפריט האחרון מאוסף ברוביל, מתחילים מ-75 מיליון ליש"ט.‬
‫מבקשים 85.‬
‫עם 90 מיליון, תודה, גברתי.‬
‫הצעה של 100 ליש"ט מהגברת שכאן, 100 מיליון.‬
‫יש הצעות מעל 100? סיימנו ב-100?‬
‫יש לי 110 מהאדון שכאן.‬
‫עם 110 מיליון. 120, כל הכבוד.‬
‫תרצו לעלות ל-130? אכן, 130.‬
‫יש לנו 130 מיליון לימיני, אצל האדון.‬
‫לנשום עמוק. 140!‬
‫שיא לאומן, 140.‬
‫אנחנו מוכרים... הוא עוד לא שלך, אדוני. 140.‬
‫אתה סיימת, אדוני? סיימנו בטלפונים? לא.‬
‫אצל הגברת. האם את בטוחה?‬
‫נמכר! מכירה סופית!‬
‫סך ההכנסות הוא 250 מיליון ליש"ט.‬
‫המכירה הפומבית הכי גדולה בתולדות ארווין'ס.‬
‫מתי את עוזבת?‬
‫הערב.‬
‫יש לי כמה לקוחות בניו יורק שארצה לפגוש.‬
‫את לא עוצרת, מה?‬
‫בדיוק כמו שהיו"רית לעתיד של ארווין'ס צריכה לנהוג.‬
‫תודה, ארנולד.‬
‫בואי נדון בזה. קדימה.‬
‫זה היה צפוי מזמן.‬
‫תתכונני לעזוב הערב ב-19:00.‬
‫וגם לא תצטרכי שדרוג.‬
‫את תשבי בחזית, לשם את שייכת.‬
‫נכון שזה היה מלהיב?‬
‫אנה, ברכות.‬
‫העמלה לא הייתה נמוכה, למרות הכול.‬
‫לא, היא לא.‬
‫ויל הגיע?‬
‫- לא, מובן שלא. - בסדר.‬
‫גברים והכדורגל שלהם.‬
‫נכון. הימרתי עליו 20 ליש"ט.‬
‫פשוט רציתי להסביר לו ש...‬
‫רגע, מה?‬
‫האריות במשחק האליפות,‬
‫ובני שבע לא מאמנים את עצמם.‬
‫כן!‬
‫שקרים.‬
‫סבלתי הרבה דברים בחיי, אבל אין לי זמן לשקרים.‬
‫העולם מספיק קשה גם בלי שאצטרך להביט מעבר לכתף.‬
‫כנראה אין לזה שום משמעות.‬
‫וזה... שובר את ליבי.‬
‫גרמתם לי להאמין‬
‫שרציתם לנצח, שרציתם להיות אלופים.‬
‫לשחקן המצטיין שלהם יש אסתמה.‬
‫אתם בתיקו עם קבוצה‬
‫שהשחקן המצטיין שלה צריך משאף רק כדי לעלות למגרש.‬
‫לא התכוונתי לומר את זה עכשיו, אבל בגלל מצבנו אגיד.‬
‫טוב? בתום המשחק, אזמין את כולכם לפיצה אקספרס.‬
‫התאמצתם העונה וזה מגיע לכם.‬
‫אבל אם תנצחו... אני מבטיח לכם אישית גלידה בלי הגבלה.‬
‫ואם ארצה שישה כדורים?‬
‫בלי הגבלה.‬
‫טוב? עכשיו אני רוצה שתצאו לשם‬
‫ושתשחקו מכל הלב בדקות הסיום.‬
‫לא רק למענכם, גם לא למעני.‬
‫לא למען האימהות והאבות שעל הקווים, או מי שבא לצפות בכם.‬
‫אלא למען שוקולד, וניל, פיסטוק, הטעם המוזר שזיין אוהב.‬
‫חזרזר!‬
‫בדיוק. עכשיו לשים ידיים, קדימה!‬
‫מוכנים?‬
‫- אחת, שתיים, שלוש, ליונס! - אריות!‬
‫- קדימה! - בואו נעשה את זה.‬
‫בשביל גלידה!‬
‫כן!‬
‫חשבתי שאסור לשחד בספורט.‬
‫זה זמן לא טוב עכשיו.‬
‫כן, אלא שהמטוס שלי ממריא בעוד שלוש שעות,‬
‫ואני לא יכולה לעזוב בלי לדבר איתך.‬
‫עם כל הכבוד, אנחנו בדקות הסיום פה.‬
‫הבנתי.‬
‫הגנה, טומי, הגנה.‬
‫קיוויתי לדבר איתך אחרי המכירה,‬
‫אבל לא באת.‬
‫כן, שמעתי שהיה מוצלח.‬
‫שמעתי על האסטרטגיה של אימי בעסקה.‬
‫ושמעתי גם על הווידוי הגדול שלך.‬
‫כן. התברר ששתינו שיקרנו על משהו.‬
‫שיחקתן. אימא שלי היא הרבה דברים, אבל היא לא שקרנית. טוב?‬
‫טוב. גם אני לא. רוב הזמן לא, בכל אופן.‬
‫ויל, אני ממש מצטערת ששיקרתי לך.‬
‫אבל אני צריכה שתדע שלמרות ששיקרתי לגבי העבודה שלי,‬
‫לא שיקרתי לגבי מי שאני ומה שאני מרגישה.‬
‫זה משהו שלא יכולתי להמציא.‬
‫אשמח אם נוכל להתחיל מחדש.‬
‫רק עם המציאות.‬
‫אני מעריך את זה, אבל אם מדובר פה במציאות,‬
‫את עומדת לטוס אלפי ק"מ מחיי.‬
‫מה קרה לעבודה בניו יורק?‬
‫דחיתי אותה.‬
‫דחית אותה? למה?‬
‫ריאן, אתה לא זז! קדימה, תתעורר!‬
‫תראי, אנה, אני שמח שהכול מסתדר אצלך עכשיו, שניצחת‬
‫ושאימא שלי קונה בית חוף בספרד,‬
‫וזה נפלא שאת שוב נחמדה אליי,‬
‫אחרי שהשגת את כל מבוקשך.‬
‫אבל היית די מגעילה אליי כשנראה היה שהמצב לא לטובתך.‬
‫וקשה לראות את זה אחרת.‬
‫עמדתי לספר לך את האמת בסופו של דבר. נשבעת.‬
‫רק חיפשתי דרך לעשות זאת בלי לצאת משוגעת, וחשתי שזה בלתי אפשרי.‬
‫הסתבכתי עד מעל לראש וזה התגלגל כמו כדור שלג.‬
‫אבל בכנות, ויל, לדעתי לא היית ממשיך לדבר איתי‬
‫אילו ידעת את האמת.‬
‫והאמת היא ש... אני לא כמוך.‬
‫אין לי קשרים משפחתיים, אין לי חסכונות,‬
‫יש לי חובות אשראי כבר שנים.‬
‫אני עדיין גרה בדירת חדר עם אחותי והארוס שלה,‬
‫ואני קמה מדי בוקר על הפוטון שלהם, כאורחת לא רצויה,‬
‫בתקווה שאם אשיג הזדמנות להרשים את הבוסית שלי אפילו קצת,‬
‫תהיה לי הזדמנות להרשים מישהו כמוך.‬
‫ואז אף אחד לא יצטרך לדעת ש...‬
‫שאין לי כלום.‬
‫ושאני...‬
‫כלומניקית.‬
‫ברור שאני לא האדם שחשבת שאני.‬
‫ואותו אדם שניסית להרשים נשמע כמו שמוק.‬
‫אלוהים! יש! יפים שלי!‬
‫כן, כן, כן, רק שנייה. חכו שנייה.‬
‫אנה, את לא כלומניקית.‬
‫את דגולה, כנראה,‬
‫- רק לא הזדמן לי לגלות. - ויל, אני...‬
‫חבל שלא זכיתי להכיר אותך באמת.‬
‫עם הפוטון והכול. שתהיה לך טיסה בטוחה הביתה.‬
‫יוצאים לפיצה?‬
‫בואו נלך! אני גאה בכם כל כך.‬
‫ראית את ההצלה שלי?‬
‫כן. כמובטח, גלידה ופיצה.‬
‫אנחנו מוכנים להמריא.‬
‫נא לוודא שהשולחן והצג‬
‫מקופלים ונעולים היטב,‬
‫ולוודא שגב המושב...‬
‫שמפניה?‬
‫תודה.‬
‫כעבור שישה חודשים‬
‫- היי! - היי.‬
‫את יודעת... אני חושב שעכשיו זה מובן לי.‬
‫כן?‬
‫יכולתי להיות מיליונר בגן הילדים.‬
‫- רוני! - מה?‬
‫- הוא נחמד. - זה מרובע, ויו.‬
‫יש שם אוכל ושתייה בחינם.‬
‫מניין לך שהם בחינם?‬
‫זאת הגלריה שלי.‬
‫רמה גבוהה, אנה.‬
‫רמה גבוהה.‬
‫תעשו חיים.‬
‫אמרתי לך שהיא מסוגלת, נכון, ויו?‬
‫אילו קיבלתי עמלה כזו, הייתי טס עם מאווריק.‬
‫איך ההרגשה לנהל גלריה?‬
‫הרגשה די טובה, איימי.‬
‫- יש לך כסף. - כן.‬
‫- את בריאה. - כן.‬
‫בטח תתקבלי לאפליקציית "ריה".‬
‫הרשת של קלייר רחבה.‬
‫תראי, היא כאן.‬
‫- יפה. - לא זה.‬
‫בכנות, חשבתי שהיא לא תגיע.‬
‫היא עסוקה מדי בניהול העולם.‬
‫צר לי שאת-יודעת-מי לא בא.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫היה די טיפשי מצידי לטפח תקוות.‬
‫בואי נצא הערב.‬
‫ברור לי שיש אלפי אנשים בעיר שישמחו לז...‬
‫לדבר איתך.‬
‫והייתה לו הזדמנות.‬
‫אולי בפעם אחרת?‬
‫אני צריכה להישאר לנעול.‬
‫ברכות. היא באמת נפלאה.‬
‫- עשית עבודה נפלאה. - תודה.‬
‫- ברצינות, תודה רבה. - כן.‬
‫היי, ברכות.‬
‫- תודה רבה שבאתם. - כל הכבוד.‬
‫- ממש נהדר, אנה, תודה. - תודה, חבר'ה.‬
‫את יודעת כמה קשה היה לפלח אותן?‬
‫ויל.‬
‫מה אתה עושה פה? לקחת את העבודה בניו יורק?‬
‫כן. לא בגלל זה אני פה.‬
‫למה אתה פה?‬
‫את עוד חייבת לי על הזמש.‬
‫אקנה לך נעלי זמש חדשות אם תודה שהתגעגעת אליי.‬
‫עסקה קשוחה.‬
‫זה הקטע שבו אתה נוטש עסקה גרועה?‬
‫לדעתי לא אוכל לעשות זאת שוב.‬
‫מה עושים עכשיו?‬
‫בוא נתחיל מזה שנשים את התיקים שלך אצלי.‬
‫פוטון נחמד.‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬