Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Погляньте на це.
Уважно придивіться.
Цією картиною, написаною 1914 року, Гільма аф Клінт
хотіла викликати почуття протиріччя.
Вертикальна лінія, яка розділяє полотно,
символізує зустріч протилежностей.
Це союз, необхідний для творення, дихотомія світла і темряви,
чоловічого й жіночого, життя й смерті.
І, знаєте, хоч би якою абстракцією це не було, на картині зображено лебедя.
Але що бачите ви? Що відчуваєте?
Моя керівниця відчуває заздрість,
бо якомусь козлу з «Сотбіс» вдалося продати її
за ціною, яку й уявити важко.
А я? Мої почуття при погляді на цю картину неможливо описати.
Коли я її бачу, я…
Про що в біса ти говориш?
- А що? - Вона про репродукцію.
Я говорю з вами обома про картину.
Мені подобається. Люблю червоний.
- Червона гарна. - Червона, га?
Знаєш, що я відчуваю?
Що ти тут не живеш,
тож, знаєш, трохи дивно, що ти розвішуєш картини на наших стінах.
Я тебе почула.
Просто, оскільки вже я тут сплю,
я вирішила привнести сюди трохи культури.
- Культури? Це коло. - Ронні, вона гарна.
Не гарна, і я хвилююся,
що вона намагається оселитися в нас.
Бачиш, саме про це я й кажу.
Ти проживаєш унікальний досвід із картиною.
- Дякую, що поділився. - У Ани важливий день.
У них великий аукціон.
Гаразд. Хай щастить продати геометричні фігури.
Ронні, ці фігури коштують мільйони доларів.
Власне, десятки мільйонів.
Сьогодні там будуть найважливіші приватні
колекціонери мистецтва з усього світу, і посеред них буду я.
Чудово. Комісійні дістануться?
Бо це було б дуже доречно.
Комісійні отримують лише брокери, тому я зараз сиджу
на вашому футоні. Та якщо хочу працювати в топовій галереї, мені потрібна
гарна рекомендація. А кращої, ніж від Клер Дюпон, немає.
Повір.
Гадаю, ви не розумієте,
як мені пощастило стажуватися в «Ервінс».
Це ти не розумієш, як тобі пощастило жити в цьому будинку.
- Ронні! - Що?
Їй можна, а собаці — ні?
Вона моя сестра. Це інше.
Ще б пак. При собаці можна займатися сексом.
Не можна. Стули пельку.
Домовлялися на кілька тижнів.
- У мене мошонка вже наче кальцоне. - Нічого подібного.
Ано, слухай, мені неприємно з ним погоджуватися,
але він у дечому має рацію.
Нам лише треба скласти план,
- бо так не годиться. - Так.
Я почула. Просто, розумієш,
Нью-Йорк — дороге місто, а я на мілині.
- Обіцяю, що скоро звідси з'їду. - Так.
Ми обговорювали,
що, може, ти повернешся у Флориду і підеш у флот.
- Я… - Тільки не знов!
Я не повернуся у Флориду.
Зможеш подорожувати, там є стоматологія, Меверік.
- Стоматологія? - Заплатять за універ.
Я двічі була в універі! Двічі! У мене диплом магістра з історії мистецтва!
А у мене з кіно, та рахунки це не сплачує.
Які рахунки? У тебе квартплата така ж,
як коли сюди в'їхала твоя бабуся десь у 1957 році.
Бабуся тут померла. Ти знала? І моя мати теж.
Божою ласкою ми з твоєю сестрою тут помремо.
Та знаєш, хто тут не помре? Ти.
Бо це не твій будинок. А наш.
Любий.
- «Любий»? Ти чула, що він сказав? - Це романтично. Він романтик.
Господи Ісусе!
Для інформації: диплом з історії мистецтв дуже корисний.
Для чого? Ти спиш на дивані.
По-перше, це не диван. Це футон.
Це не будинок, а кімната.
І це не коло, а лебідь!
Господи!
- Ти бачиш тут лебедя? - Не бачу.
Слава богу.
АПГРЕЙД
ЗАЛИШОК НА РАХУНКУ 124,06 ДОЛАРІВ США
«ЕРВІНС» НЬЮ-ЙОРК
НАЙБЛИЖЧІ ПОДІЇ
Подобається малювати чоловіка…
«ЕРВІНС» НЬЮ-ЙОРК
Ано, дуже класно виглядаєш.
- Це ти дуже класно виглядаєш. - Знаю.
Сьогодні день «Х», Емі. Аукціон.
Час зробити так, щоб мене помітили. Час…
Що?
- На що дивишся? - Усе погано.
Що там? Що?
Витерлося, так? Так?
Ми ж не працюємо на соціопатичну перфекціоністку.
- Боже! - Усе буде добре.
Усім доброго ранку!
Сьогодні аукціон.
У ці двері увійдуть клієнти «Ервінс»
і витратять мільйони доларів на колекцію, яку я знайшла,
курирувала і привезла.
Коли вони прийдуть, я хочу, щоб вони побачили лише досконалість — не менше.
Це стосується і вашого вигляду.
Ти, ти й ти — у службові приміщення.
Сховайтеся, доки вас не помітили.
Усі інші — в аукціонну залу. До роботи.
Так!
Заждіть.
Ти.
Як тебе звати?
Мене?
Ана. Ана Сантос.
Що це за велика масляна пляма в тебе позаду на сорочці?
Нічого.
У мене, по-твоєму, галюцинації?
Ні-ні, перепрошую.
Мабуть, у метро заплямувалася.
З якого ти відділу?
Щойно закінчила навчання у відділі каталогів,
і мене підвищили до відділу аукціонів, тож… ви мій новий бос.
Побачимо, чи надовго.
Ти, дивна коротунко.
Дай їй піджак, ця пляма мене гнітить.
- Так. - Просто прикрий.
- Так. - Авжеж.
Ось так.
Навіщо ти назавжди покрила цим своє тіло?
Просто люблю мистецтво.
Поверни їй піджак.
Ви двоє займетеся чимось там, де будете не так помітні.
Гаразд, ходімо. Ти її чула.
Сьогодні там мав бути мій перший день.
Я мала стати незамінною, створити собі майбутнє, зробити ім'я.
Чорт!
Перепрошую. Каталог?
Гарного дня. Скажіть, якщо буде щось треба.
Це так сумно. Тобто Клер має рацію.
Вона просто не могла пустити тебе туди,
залиту невідомо чим.
Облиш, Сюзетт. «Залиту?»
Та пляма практично непомітна.
Тримай рота закритим, а очі розплющеними.
Хоча я впевнена, ви обидві радше звикли робити навпаки.
- Бувайте. - Вона щойно…
Так. Щойно натякнула, що ми смокчемо багато…
Назад до столів.
Ми не залишимося на аукціон?
Залишитеся. Просто… за столами.
Вітаємо на аукціоні «Ервінс»…
Не розумію, як можна стати поважним митцем
і при цьому бути живим.
А я не розумію, як мені заснувати галерею.
Найменше приміщення, що я бачила, коштує 10 тисяч у місяць.
І в тебе геть нічого немає,
крім чудової особистості й жмені мрій, подруго.
Цікаво, чи Клер була на мілині.
Нехай модний акцент тебе не обманює.
Я чула, вона з Міннетонки, штат Міннесота.
Зажди, що?
Скажи, здуріти, так?
Хай там як, якщо всі найвеличніші митці мертві й знаходяться в музеях,
то ким тоді є я?
Чекай, я що, привид?
Емі!
Поглянь, Amarillo — це акрил.
Написано: «Олія, дерево» замість «Акрил, дерево».
Упевнена?
Це Кармен Еррера, гадаю, я знаю, про що говорю.
Думаю, я маю туди піти. Клер повинна про це знати.
Мені здається, ти намагаєшся потрапити туди,
куди тобі чітко заборонили йти.
Я це зроблю.
- Не варто. - Я це зроблю.
- Думаю, це погана ідея. - Я іду.
- Прошу, не треба! - Уже заходжу.
Коли Клер тебе вб'є, я розповім твою історію!
СТАРТОВА ЦІНА 1 000 000 ДОЛАРІВ США
Пані та панове, продовжуємо з Полом Нешем, зараз ціна 2 400 000 доларів.
2 400 000, 2 500 000, 2 600 000 у джентльмена.
2 700 000 — леді поруч зі мною.
Чи буде більше 2 800 000…
Що ти робиш?
Маю поговорити з Клер. Тут помилка.
Ти здуріла? Якщо негайно не підеш,
говоритимеш із фельдшером швидкої.
Що тут робить ця, в лайні?
- Господи! - Тобі не допоможе.
- У каталозі помилка. - Не може бути. Який лот?
Немає часу. Пропустіть до Клер.
Іще чого, зараз же йди звідси. За кого ти себе маєш?
- Що в біса відбувається? - У каталозі помилка.
Лот №17. Має бути зазначено «акрил, дерево».
- Якщо помиляєшся, тобі кінець. - Не помиляюся.
А тепер тихо йди звідси. І сховай це.
- Гаразд. - Уперед!
…Amarillo Dos, написано в 1971 році, олія, дерево.
- Вибачте, Реджинальде. - Вибачте.
Маленький одрук. Акрил, дерево, не олія.
На цьому починаємо приймати ставки…
… дуже важко. Так, кажу вам…
Кави, сер?
Маленький одрук.
Маленький одрук?
Не буває маленьких одруків.
Є лише величезні довбані помилки.
Хтось кислотою закинувся?
Скільки в нас ці каталоги? Шість днів.
Реджинальду, найкращому аукціонеру Нью-Йорка, відібрало мову.
- Йому надзвичайно ніяково. - Мені шкода.
Це могло зруйнувати його репутацію, репутацію «Ервінс» і мою.
Чия це відповідальність?
Це неминуче. Хто це зробив? Ну ж бо.
Ти.
Привіт.
Як тебе звати?
Боббі? Бронсон?
Блейк.
Блер.
Безіл. Бенедикт.
Біллі. Так. Біллі.
Просто ідеально,
бо ніщо так не говорить про вишуканість, як ім'я «Біллі».
Отже, Біллі,
ти розумієш, що Dos Кармен Еррери було оцінено в 1 000 000 доларів?
Якби ти захотів витратити мільйон доларів на картину,
а людина, яка продає її тобі, навіть не знає,
якою фарбою вона написана, як би ти почувався?
Ти б подумав, що аукціонний дім «Ервінс»
гадки не має, що в біса робить.
Тож, Біллі, сьогодні той день, коли тобі
слід лягти в могилу з написом «Моя кар'єра» і просто зникнути.
Жоден аукціонний дім на планеті не візьме тебе на роботу
після імейлів, які я їм надішлю, тож це твоя прощальна вечірка.
Ура!
Дайте йому шампанського.
Вітаю з відставкою.
Пий.
Добре.
Досить.
Будь ласка, йди. Досить! Зараз же.
Ана Сантос.
Ано.
Дякую, що виконала мінімальні вимоги цієї роботи,
з чим сьогодні більшість не справляється.
Молодець!
За мінімальні вимоги!
Давай, Ано!
Ано.
Що таке?
Вразити Клер стало найбільшим досягненням.
То що?
Замість грошей я отримала похвалу.
Похвалою за квартиру не сплатиш.
Ні. Платити за квартиру треба грошима.
Емі, якщо…
Якщо ця програма не вигорить, це кінець.
Доведеться повертатися в Тампу
і продавати картини з човниками пенсіонерам.
Можна переночувати в тебе?
Серденько, я буду не сама.
- Дідько! Знову? - Ронні, цить.
- Чому ти мені цитькаєш? - Бо ти дуже галасуєш!
Ти ж знаєш, у мене сідничний нерв болить.
Ти жартуєш?
Я не можу.
Тепер я не сплю.
Бо вона вломилась у квартиру.
- Дідько! - Вибач!
Який довбень телефонує о сьомій ранку?
Алло, хто це?
Алло?
Алло? Ти скинула виклик? Ти там?
Ні. Перепрошую. Можу дізнатися, хто телефонує?
Це Клер.
Перепрошую.
Твоя керівниця.
- Вітаю. Так, я знаю, хто ви. - Припускаю, що так.
Думаю, тому в мене й був запор.
- Ти зайнята? - Бо я не можу спати.
Ні, не зайнята. Вибачте, в чому справа?
- «У чому справа»? - Тобто чим можу допомогти?
Щойно в офісі в Лондоні дещо сталося.
Я буду дуже зайнята. Мені потрібен ще один асистент.
То ви хочете, щоб я поїхала в Лондон?
У тебе дійсний паспорт?
Так! Так. Звісно.
Добре! Можеш летіти в Лондон.
Так. Авжеж. Звичайно. Супер. Коли?
Зараз.
Зараз?
Треба негайно їхати в аеропорт.
Не спізнися. Сюзетт надішле всі подробиці. Бувай.
Бувайте.
Мене щойно запросили в Лондон із Клер Дюпон.
Ти ж цього хотіла, так?
Так!
Я їду в Лондон із Клер Дюпон!
- Чекай, я допоможу зібрати речі. - Я їду в Лондон із Клер Дюпон!
Покладімо всі твої речі у валізу, хтозна, як довго ти там пробудеш.
Я знав, що з тебе щось вийде. Тому і дозволив лишитися надовго.
- Давай допоможу. - Дякую.
- Я лише на кілька днів. - Так, не навроч.
Ти маєш дещо запам'ятати.
- Лондон — це не Нью-Йорк. - Так.
Я не хочу, щоб тебе спокусили великі годинники та піратські акценти.
Слухай, тепер ти жителька Нью-Йорку.
До самих кісток. Навіть якщо в тебе немає домівки.
А бути жителькою Нью-Йорку означає боротися.
Щодня.
Хай там що в тебе на шляху. Ясно?
І пам'ятай, поки ти не повіриш у себе, життя не буде.
Ронні, це дуже мило.
Це слова Роккі Бальбоа.
Він же з Філадельфії?
Переїхав туди з Брукліна.
- Люблю тебе. - І я тебе.
- Так? - Люблю!
- Люблю тебе, Вів! - Усе вийде.
- Так. - Ти зможеш.
- Ронні. - Постривай.
- Ось. Нема за що. - Дякую.
- Ну все! - Уперед.
- Гаразд! - Бувайте!
- Напиши, як пройдеш охорону. - Добре.
- Люблю! - Добре.
- Люблю вас! Дякую! - Бувай!
- Забирайся з мого дому. - Бувай.
Вітаю.
Чому ти без візка?
Візок? Візок! Так!
Перепрошую!
Побачимось усередині!
Агов!
- Дай свій паспорт, у нас реєстрація. - Так.
- О боже. - Хутчіш, у нас обмаль часу.
Ось.
Боже, фото — суцільний жах.
Дуже мило.
Не дуже ти подорожувала.
Використала лише раз, коли вчилася за кордоном.
Тоді для тебе це чудова нагода.
- Покладіть багаж сюди. - Добре.
ЕКОНОМ-КЛАС РЕЄСТРАЦІЯ
Постав багаж сюди.
Тут його зважують, щоб переконатися, що він не надважкий.
- Дякую, Рене. - О боже!
Чому так довго?
Сенс золотого статусу в ефективності.
Ні-ні. У тебе не цей рейс.
Я не лечу з вами?
На наш рейс квитків не було, ти полетиш за чотири години.
- Економ-класом. - На твоєму місці я б виспалася.
- Робота почнеться одразу. - Клер не вірить у зміну біоритмів.
То нащо я приїхала так рано?
Допомогти з багажем, дурна!
Щасливого польоту.
Дякую.
Ви між мною і моїм першим мартіні.
Нерозумно.
Тобі потрібно запрошення?
Мій рейс через кілька годин, тож…
- Усе розкуплено. - Так.
Справді? То чого ти так рано?
Якщо б вам знадобилася допомога з багажем чи… потримати щось.
Розумне рішення. Підлабузництво зараховано. Так тримати.
Утім, я очікую тебе в строю одразу зранку.
Без маячні про біоритми.
Створю електронну пошту і переадресацію на її телефон.
Рене. Прошу, без подробиць. Рушаймо.
Вітаю, тепер ти будеш приклеєна до телефону.
Лондон. Так хвилююче. Побачимось.
Зараз ми запрошуємо всіх…
Не знаю, як ви терпите тих трьох.
Я вперше в житті їду в Англію.
Якщо треба почекати, то почекаю.
- Можна ваш паспорт? - Так.
Найменше місця для ніг, поруч із туалетом?
Дехто вміє зіпсувати трансатлантичний переліт.
Вам треба відпочити.
Найкраще місце — зала першого класу.
Якщо тільки комп'ютер не заплатить мій студентський борг.
Вам щойно підвищено клас.
Підвищено клас?
Що? Чому?
Я деколи маю справу з гівнюками.
А ви, здається, постійно.
Перший клас?
Я ще ніколи не була в першому класі. Неймовірно. Дякую.
Навіть не знаю, що сказати. Мені підвищили клас!
Я ж казала, це не байка.
ПЕРШИЙ КЛАС
- Вітаю в залі очікування. - Вітаю. Дякую.
Ми відведемо вас у спа. Вам зроблять чудовий і довгий масаж.
Після цього скуштуєте дещо цікавеньке.
А на прощання пригостимо «Кривавою Мері».
Будь ласка. Кажу «так» усьому.
- Привіт. - Як справи?
Чудовий спа. Рекомендую.
- Алло. - Мені потрібна Клер Дюпон.
- Це Сюзетт? - Ні. Це Ана, третя помічниця.
У Клер зараз рейс. Чим можу допомогти?
Потрібна лондонська адреса для доставки.
Адреса? Хвилинку, я лише…
О боже.
Так.
- Вони замшеві. Замшеві. - Так.
- Не переймайтеся. - Ходімо зі мною.
- Я можу заплатити за чистку? - Ні.
- Упевнені? - Так.
Вибачте.
Алло, ви ще на зв'язку? Алло!
Міс Сантос, раді бачити вас на борту.
Хочете почати з шампанського?
Залюбки. Дякую.
Так.
Одягнена з голови до ніг в безкоштовний одяг,
бозна скільки різних кремів на обличчі…
Хвилину, вибач.
Ні, вона крокувала залою, не дивлячись під ноги.
Облила мене напоєм. Приклеїлася до телефону.
І оком не моргнула. Мабуть, алкоголічка.
Гарна ідея.
Гаразд, бувай. Вибачте.
Сер, що вам запропонувати? Вино, пиво, «Криваву Мері»?
«Криваву Мері» можна вичавити з мого піджаку.
Мабуть, кілька келихів набереться.
Але ні. Два келихи шампанського.
- Два келихи шампанського. Авжеж, сер. - Дякую.
Ви більше нічого не замовили?
Ні. Не хочу. Дякую.
Точно?
«Криваву Мері»?
Ні. Ніколи не подобалася.
Гаразд.
Тоді прошу вибачення, бо від мене смердить, наче одеколоном V8.
Я думала, це навмисно.
До речі, я Вільям.
Ана.
Приємно познайомитися. З якої нагоди в Лондон?
По роботі. А ви повертаєтеся додому?
Що мене видало? Вишуканий англійський шарм?
Мабуть, що так.
Ні, я, власне…
Проходив співбесіду в Нью-Йорку.
А тепер повертаюся на день народження мами.
Гаразд. Отримуєте свої бали назад.
Бали? Я не знав, що ми граємо.
- Що я отримаю, якщо переможу? - «Криваву Мері».
Ясно. У такому разі не буду й старатись.
А вас яка робота веде в Англію?
Я працюю в аукціонному домі тут у місті.
Наш лондонський філіал
викликав директора нью-йоркського офісу врятувати ситуацію.
Директора?
Вражає.
Мабуть, що так.
Перепрошую.
Та ви здаєтеся замолодою для директора.
Що, часто це чуєте?
Так. Власне, так і є.
Мабуть, тому що я
наймолодший директор в історії компанії.
Овва.
Так.
Господи. Ого, це…
Пощастило. Добре вас знати.
Я дуже важко для цього працювала, Вілле. Можна вас так називати?
Я що, помиляюся?
Не вірю, що ти сказала це.
Ти злий.
Здається, ви добре проводите час.
Це вам здається.
Останні півгодини вона кепкує з моїх заробітків.
Повторити напої?
Так. Уперед.
- Будь ласка. Дякую. - Авжеж, сер.
Які милі.
Гаразд. Тепер…
Слухай, от до чого я веду: щоб займатися
моєю роботою, треба щодня мати справу з мистецтвом.
Вибач. Як людина, що займається рекламою, щодня має справу з мистецтвом?
Не починай.
Хоч ти й арт-директор, але ти
не вирішуєш, де мистецтво, а де ні.
- Це не так працює. - Саме так.
Назви одну значущу річ, яка виникла з реклами.
Мене б не існувало, якби не реклама.
Та годі.
Гаразд. Зараз доведу.
Моя мама знялася в рекламі йогурту в 90-х.
Тато побачив її
і переслідував, доки вона не погодилася вийти за нього і народити дитину.
Це твоя мама?
ГРЕЦЬКИЙ ЙОГУРТ — УСЕ, ЩО МЕНІ ТРЕБА.
Вона красуня.
Це значно краще, ніж те, що казали хлопці в школі.
То це цьому ти завдячуєш своїм існуванням?
Тому, що твій тато збудився від йогурту?
Якщо хочеш, щоб я пережив
екзистенційну кризу, то так, саме цьому.
Просто це доводить, що іноді випадок може змінити напрям життя.
Пані та панове, починаємо посадку в Лондоні.
Вітаю.
Підніміть сидіння для посадки.
Так.
А ще поверніть сільничку й перечницю.
Що?
Сільничку й перечницю.
Вибачте.
Дякую.
Неймовірно.
Мені доведеться поговорити зі Імміграційною службою, чи не так?
ПРИБУТТЯ
СТАНДАРТ - 99,75 ФУНТІВ, ПРЕМІУМ - 111,75 ФУНТІВ, КЕРІВНИК - 130,10 ФУНТІВ
Чорт.
Знаєш, куди їхати?
Так, готель «Карлсон».
- Дуже пафосно. - Тільки найкраще.
- Слухай, якщо хочеш… - Вілле.
Вілле! Віллі!
Секунду.
- Привіт, дорогенький. - Привіт, мамо.
Чому від тебе так тхне?
Господи. Лише поглянь. Що з тобою?
- Так. - Чому такий втомлений?
- Як політ? - Ну, власне…
Привів гарну жінку додому познайомити зі старіючою матір'ю?
Ще є надія на онуків.
Отже, це Ана. Вона з Америки. Перший раз у Лондоні.
Це вона пролила «Криваву Мері» на мої черевики, штани й піджак.
Віллі, не будь грубим.
Ано, я б хотів представити тебе моїй мамі Кетрін.
- Рада знайомству. - Навзаєм.
Ви розкішна.
Наче зійшли з полотна Жана Беро.
Який чарівний комплімент.
Жан Беро — один з моїх улюбленців.
І мій.
Куди ти прямуєш? На когось чекаєш?
Ні, я одна. Але їду в «Карлсон».
Ні-ні.
Тільки не це, він за чотири вулиці від мене.
Підвезти?
Ні-ні. Не треба. Я просто…
Поїхали з нами. Будь ласка.
Це було б дуже доречно.
Візьми її багаж.
Саме збирався.
Вітаю, сер.
- Вітаю. Як справи? - Усе добре. Радий зустрічі.
Наша нова подруга Ана.
- Дозвольте взяти. - Вітаю. Дайте лише…
- Це візьму з собою. - Гаразд.
Зробімо невеличку зупинку біля «Карлсона», підвеземо Ану.
Непогано. Мабуть, ти дуже успішна.
А взагалі чим ти займаєшся, люба?
Боже. Зараз почнеться.
Я працюю в арт-бізнесі.
Як чудово. Я знала, ти мені сподобаєшся.
Арт-бізнес, що за парадокс,
це як казати, що працюєш з шоколадом, наркотиками або фантастичним сексом.
Шматочки раю.
Але що саме?
- Що саме? - Так.
- Тобто… Що саме я роблю? - Так.
Боже, це так нудно.
Я просто знаходжу і продаю
елітні колекції найвишуканіших творів мистецтва у всьому світі
різноманітним…
Олігархам, воєнним диктаторам, мільярдерам.
Клієнтам, які вважають, що розуміють мистецтво краще
за мене, як ваш чарівний син-рекламник.
- А ви, Кетрін? - Не здогадаєшся.
Власне, я сама трохи митець.
Ексцентрична, як ти.
Хоча врешті-решт музи
вирішили зробити мене зіркою і сцени, і екрана.
- І реклам йогурту. - Боже.
Їх показували в США?
Мені подобались ці реклами.
Я їй показав.
Який же ти хвалько.
То це означає, що ви відомі?
Від Доверу до Гебридів.
Але моя робота так і не стала відома в США.
Я надто складна на їхній смак.
Вона відома в Британії.
Це на краще.
Мені було б некомфортно ділити один континент із Флоридою.
Взагалі-то, я звідти.
Люба. Ти здаєшся такою адекватною.
Дякую.
Послухай, якщо ти не надто зайнята
пафосними справами арт-директора з Нью-Йорку чи що там,
я б залюбки тебе кудись запросив, показав би місто.
Єдине що я можу бути дуже зайнята на роботі.
Так, звісно.
Але можемо обмінятися номерами.
Ано.
Дай мені свій номер.
Авжеж.
Хочу ще раз її побачити.
Так. Мило і елегантно. Дякую, мамо.
Ось.
Тепер я замовкну і дам вам поговорити.
- Дякую. - Бувай, люба.
- Дуже дякую, що підвезли. - Нема за що.
То я просто…
- Візьмеш мій номер у мами. - Так, звісно.
Та краще поїду додому й перевдягнуся.
- Ще раз вибач за… Так. - Нічого, все гаразд. Жартую.
- Добре. - Добре. Бувай.
Бувай.
Я хочу висловитися дуже чітко.
Колекцію Бровіля перевезли і перевірили?
Мені потрібні звіти про виконання.
Нарешті ти тут.
Ти розумієш, що очікування робить тебе марною?
Я збираюся перепланувати своє життя, щоб виправити твою помилку,
найменше, що ти можеш,
це прибрати наповнену гелем амфібію подалі від мого офісу.
Не спокушайся.
Зазвичай тут не так добре.
Оскільки ти вперше в Лондоні, дозволь дати тобі кілька порад.
Завжди будь готова до дощу.
Ти не забула, що ти тут для роботи, га?
А не для ігор.
Що б ти не робила, не намагайся перепити місцевих.
Не спи ні з ким, хто схожий на Джуда Лоу.
На що дивишся?
Він іде разом з номером.
- Це дворецький? - Це Персі.
Так, мадам?
Ні, нічого, Персі.
Дякую, мадам.
Ви міняєте номер чи що?
Ні. Їду в Рим.
Офіс в Римі — просто балаган.
Чекайте, ми їдемо в Рим?
Ні. Це я їду в Рим.
Ви троє лишайтеся тут.
Наглядатимете за аукціоном. Буду завтра. Робіть примітки.
Так. Лише захоплю ноутбук.
О 13.00 в «Ервінс» буде службова нарада.
Чорт.
Підеш одразу в офіс. Ні з ким не говори, крім Сюзетт.
Вона проводить тебе до столу.
Дивися.
У цій теці
зібрано всі твори мистецтва, які я курирувала і продала в «Ервінс».
- Дуже велика тека. - Це проблема?
Ні-ні. Це неймовірно.
Я хочу, щоб ти продивилася кожен твір і назвала мені актуальну ціну.
У якості важеля мені потрібні конкретні цифри.
Якого важеля?
Між нами, добре? Не твоя справа.
Так. Безперечно.
Гаразд, іди. Я закінчила.
Мені зареєструватися в готелі…
Ти тут не житимеш.
Сюзетт забронює тобі щось більш економне.
І нагадай їй про квитки.
- Квитки. Які? - Вона знає.
Якщо не хочеш сильно спізнитися, я би вийшла 15 хвилин назад.
Уже йду.
Чорт, чорт.
Гаразд.
Чорт.
Перепрошую, у вас часом немає моєї сумки з ноутбуком?
Зараз запитаю, але, гадаю, це все, що було.
Чорт. Мабуть, лишила в авто.
Мені дуже шкода.
Нічого. Дякую.
Чорт.
АУКЦІОННИЙ ДІМ «ЕРВІНС» КІНСГЕЙТ-РОУ, ЛОНДОН
- Клер Дюпон? - Нагорі.
Чорт.
Я тут. Нарешті.
Ти що, шукала шлях за компасом?
Я не спізнилася на нараду, правда ж?
Ось це — те, з чим нізащо не має асоціюватися Клер.
Що?
Приведи себе до ладу і сховай валізу під столом.
Гаразд.
Ходімо.
Пам'ятай: там тобі ніхто не друг, крім нас.
Та й навіть ми тобі не друзі.
Круто. Дочекатися не можу.
Ви всі, мабуть,
цікавитеся, чому я скликав вас так швидко.
У нас є доступ до колекції, якої більше ніхто не має.
Яку пощастило побачити лише кільком людям…
Заради бога, Арнольде, що це?
Це колекція Бровіля.
Овва.
Але вона роками була схована під замком.
- Що це за Бровіль? - Так, була. Але вже ні.
Мабуть, ви його переконали, босе.
Ні, він помер.
Але його дружина витрачає його статки
зі швидкістю, яка мене просто приголомшує.
Їй потрібні гроші і негайно.
Колекція збере під одним дахом найкращих клієнтів.
Поширте інформацію обережно. Мені потрібні самі акули.
- Мені треба записувати? - Годі.
А хто власник?
Це залишиться службовою інформацією.
Щоб забезпечити нам успіх, я залучив наших найкращих брокерів.
- Жерара, директора паризького офісу… - Вітаю.
…і Клер Дюпон із Нью-Йорка.
Клер зараз прямує до Рима, щоб владнати іншу кризову ситуацію.
Сподіваємося, вона повернеться саме щоб відсвяткувати наш успіх, друзі.
Я очікую, що ви співпрацюватимете, як команда.
Я очікую блискучої роботи.
А зараз — на полювання.
Привіт. Ти, мабуть, Ана.
Вітаю. Так. Звідки ви знаєте моє ім'я?
Така в мене робота — знати, хто в нас новенький.
Мені сказали, в Нью-Йорку ти зірка.
Ні. Просто асистент.
Усім треба з чогось починати.
Упевнений, ти чудово впораєшся.
- Гаразд? - Дякую.
Але, прошу, дай знати, якщо щось буде незрозуміло,
або якщо треба виговоритися.
Гаразд? Я знаю, якою може бути Клер.
- Вона… Розумієш? - Привіт, Жераре.
Приємно тебе бачити.
Ано, ходімо з нами. Покажемо тобі твій стіл.
- Він наш ворог. - Гірше, ніж ворог.
Клер завжди каже:
«Ми конкуруємо з "Сотбіс" і "Крістіс", але воюємо з Жераром і Парижем».
- Що він зробив? - Купу всього.
Продав Ван Гога тому козлу з NFT.
Це був він?
Стверджує, що продав твір художнику, який його покращив.
- Він розпшикав на ньому смайлик. - Точно.
Якщо Жерар колись приїде в Америку,
тато запхне його в мішок і відправить у Гуантанамо.
- Що? - То який у тебе план?
Вразити Клер, щоб вона звільнила когось із нас?
Цього не буде, ти сильно помиляєшся.
Я лише хочу закінчити програму стажування
і колись відкрити галерею.
Галерею?
Лише хочу сказати, що вас не підсиджую.
Гаразд, хай там як.
Коли Клер підвищать до посади Арнольда, ми вдвох підемо з нею. Не ти.
А Арнольд?
Він хоче піти у відставку. І коли це станеться…
Клер стане першою жінкою-головою «Ервінс».
А ми будемо поруч із нею.
Що це за місце?
Клер не подорожує з третім асистентом,
тож нагорі для тебе місця немає.
Що це за сморід?
Формальдегід?
Гнила деревина?
Англія. Без образ.
Клер просила нагадати тобі про квитки.
Боже, квитки на «Літню ніч».
Їх розкуповують за тижні. Не вийде.
Мило.
То це мій кабінет.
Так.
- Здогадуюся, що готель… - Блощичник.
- Блощичник. Авжеж. - Насолоджуйся азбестом.
- Бувайте. - Бувай.
Вілле, йде запис?
Іде. Просто тримай телефон.
Сонечко, це Кетрін.
У мене твій ноутбук.
Сонечко, приїжджай. У нас тут експромт.
Кілька друзів.
Зараз напишу адресу.
До зустрічі, люба. Цілую.
Ні-ні.
«РЕНС»
ГОТЕЛЬ «РЕНС»
Як справи? Розкажи мені все.
Отже, от мій план.
Іду на вечірку, забираю ноутбук,
намагаюся ні з ким не розмовляти,
беру таксі, повертаюся в цей блощичник.
Або п'єш стільки безкоштовних напоїв, скільки можеш.
Тусуєшся з крутими британськими зірками,
а потім тебе трахне твій особистий принц Вільям.
Можливо, це буде найкраще, що з тобою було в житті.
Ні, Емі. Я збрехала йому і його матері про купу речей.
Ти брехала в літаку.
До того ж, думаєш, вона б дала тобі свій номер, якби знала,
що ти безпритульна стажерка?
Без образ.
Я заздрю твоєму образу життя «Ханни Монтани».
Хлопець з літака наче суперпривабливий.
Що думаєш?
Ніколи не треба боятися проявлятися.
Боб згоден.
Що ж, якщо Боб згоден.
Це ти спричинив. Ти жахливий.
- Ти жахлива. - Ні, я не брешу.
- Просто питаю. - Я відправлю його.
Я в захваті від вашої…
Ано!
Кетрін.
- Боже. Ви приголомшлива. - Так.
- Вітаю. - Приєднуйся.
Ні-ні. Я просто візьму ноутбук і піду.
У мене одяг невідповідний.
Ти дуже гарна. Розкішна. Не кажи дурниць.
Дякую. Боже, у вас день народження?
Насправді він наступного тижня.
Просто люблю починати святкувати раніше.
Правда? Так прикро присвячувати лише один день.
Що ж, щасливого тижня народження. Шкода, я нічого не принесла.
Мій подарунок — це ти.
Завжди влаштовую ці маленькі посиденьки.
Вечірки в останню хвилину нагадують друзям, за що вони вас обожнюють.
Дякую.
Овва… Цей будинок неймовірний.
Прошу, почувайся, як удома.
Піду скажу Віллу, що ти прийшла.
У ГОЛОВНІЙ РОЛІ КЕТРІН ДЕЛАРОШ «ОСТАННЄ ФОНДЮ»
Ти прийшла.
Так, не хотіла розчарувати твою маму.
Я думав, ти мене хочеш побачити.
З чого б це я хотіла?
Мій блискучий вигляд, щойно зроблені 100 віджимань і прочитана книга
- з імпресіонізму. - Про віджимання — вражаюче.
Вочевидь, мій козир лише бути англійцем.
Аж ніяк.
Безкоштовні напої, їжа, вишукані люди. У вас тут повний набір.
Точно не знаю, хто тут, та таке вже життя актриси.
Вілле, врятуй мене. Це катастрофа.
Майкл Фауст заволодів загальною увагою в барі, а мені потрібна добавка.
Вибачте. Ано, це Джуліан Маркс.
Ви ж не той самий Джуліан Маркс, чи не так?
Єдиний і неповторний.
О боже. Я обожнюю ваші роботи.
«Борці напідпитку»? Це ж просто вау!
Еротично і химерно?
Це дуже важко зробити.
Була на вашій виставці в Нью-Йорку…
- Боже. - Чекайте.
Вона була підсумкова…
Хіба ви не маєте бути мертвим?
Це досить незручно, і вам доведеться простити мене,
та я подумав, що якщо буду мертвий, зможу задерти ціну.
- Ви її й задерли. - Саме так.
Ано, ви, безперечно, маєте рацію.
Люди не розуміють химерності в моїй роботі.
Не знаю чому.
Можливо, через еротичний аспект.
Гадаю, пеніси можуть бути дуже химерними.
Вільяме, збулася мрія мого батька.
Я нарешті закохався у жінку.
Я люблю вас. Нап'ємося.
Нап'ємося.
Дуже дякую.
Дайте лису спокій. Він вам нічого не зробив.
Мені подобається, коли тобі ніяково.
- Лише уяви. - Мені дуже весело.
Усе моє життя з цими двома. І ніхто ніколи…
Вибачте.
Вітаю, це Ана Сантос.
Та знаю я, дурепа. Це я телефоную.
Так, вибач.
Ти де? На вечірці?
Ні. Я в готелі, який ти забронювала…
Який ти забронювала мені, він поруч із баром.
Слухай, я останні 18 годин б'юся,
намагаючись купити ці тупі квитки на «Сон літньої ночі» Шекспіра.
Так.
Треба, щоб ти закінчила мою роботу, поки я це роблю.
Я надішлю тобі деталі.
Я зараз зайнята дечим для Кетрін…
Тобто Клер.
Вибач.
Тобі що, робота не потрібна?
Як третій асистент ти допомагаєш мені.
Авжеж, так. Рада допомогти. Що треба зробити?
Я щойно тобі сказала. Усе на пошті. Починай.
Гаразд. Хочеш…
Ось ви де.
Отже, ви двоє зустрілися в літаку?
Так.
Не знаєте, де Вілл? Мені треба забрати ноутбук.
Я попросив його принести абсент.
Мертвому художнику без нього ніяк.
То ви плануєте щось цікаве, поки ви тут?
Не… не знаю. Гадаю, буду надто зайнята роботою.
Шкода. У Лондоні життя кипить.
Знаєте, я хочу дещо зробити, поки я тут.
Намагаюся знайти квитки на «Сон літньої ночі»,
але все розпродано, мої асистентки з ніг збилися.
Я сам можу дістати для вас квитки.
Кетрін!
Джуліане!
- Привіт. - Привіт. Добре, що ти зустрівся з Аною.
- Хіба вона не мила? Так. - Так, вона прекрасна.
То про що йде мова?
Джуліане, вибачте, здається, абсент закінчився.
Маємо дві проблеми, з якими, гадаю, ти можеш нам допомогти.
Перша: наша люба Ана
не може отримати квитки на «Сон літньої ніченьки».
Завтра подзвоню Кеннету, люба, не проблема.
Я не хотіла метушитися через це у ваш день.
Офіс Вілла на тій самій вулиці, що театр.
Він може взяти квитки.
Справді?
Так, авжеж. Геть не проблема.
Проблема номер два: мені потрібен абсент.
Розумію.
Гадаю, десь у мене завалялася пляшечка…
у бібліотеці.
Вибачте, не хочу псувати настрій,
та в мене дійсно сьогодні багато роботи, тож…
- Так. - І ноутбук.
Так, я його захоплю, а потім побачимось у бібліотеці.
- Він… - Я піду з тобою.
- Ні-ні. - Ні. Так.
Лишайся тут з веселою командою, підемо разом.
Чекайте…
це оригінали?
Це ж Ренуар.
І вони просто висять у цій кімнаті, куди ви ніколи не заходите?
Овва!
Це Сезанн!
Так.
Чому ви сюди не заходите?
Це був кабінет Бориса.
Він був моїм… третім чоловіком. Помер рік тому.
Перепрошую.
Він лишив мені картини.
Мені вони завжди здавалися… похмурими.
Ні-ні. Вони геть не похмурі.
На кожній з цих картин зображено кохання.
Кохання?
Думаю, ясно, що ваш чоловік був романтиком.
Не був. Він був росіянином.
Утім, ця колекція розповідає історію кохання.
Справді.
Наприклад, та картина — про нерозділене кохання.
А оті три в стилі ню — про пристрасне кохання.
А оця жінка біля смертного ложа коханого — про невмируще кохання.
Усе про кохання.
Ніколи про це так не думала.
Ти дійсно знаєш, про що говориш.
Дуже сподіваюся, бо вона цим заробляє.
Вона — директор аукціонного дому в Нью-Йорку.
Керівники все молодшають.
А що за дім?
Перепрошую.
Що за дім?
«Ервінс».
Це неймовірно.
Справді.
Це дивовижна випадковість.
Я нещодавно попросила «Ервінс» виставити картини на аукціон.
Ти їх продаєш?
Це добре. Вони нам ніколи не подобались.
«Ервінс» виставляє їх на аукціоні?
Так! Хіба це не кумедно?
Дуже.
Так.
Перепрошую, ваше… ваше прізвище — Бровіль?
Бо я гадала, це… Деларош.
Технічно, це Бровіль.
Просто вирішила, що Деларош краще підходить для афіш.
Це колекція Бровіля.
Я спантеличена, ти не знала?
Ні, я маю на увазі…
Просто я… Я не відповідальна за цю колекцію.
Мене прислали допомогти з іншими клієнтами.
Це все… спільні зусилля.
Зі мною працювала Клер Дюпон, але краще б це була ти.
Завтра попрошу Арнольда зробити тебе відповідальною за мій аукціон.
Ні! Прошу, не треба. Будь ласка.
Просто містер Пенк… Арнольд, Арні, як я його називаю,
дуже трепетно ставиться до цієї колекції,
і на мене чекали б серйозні неприємності,
якби хтось дізнався, що я навіть говорила з вами.
Так. Так і є, він усе це пояснював.
Це… це все дуже…
секретно.
Так-так, дуже-дуже секретно.
Обіцяю, Кетрін, із Клер ви у дуже надійних руках.
Ніхто би краще не впорався з цією справою.
Чесно кажучи, вона дуже олдскульна,
а я наче молода вискочка, яка наступає їй на п'яти,
і я б не хотіла, щоб вона думала, що я…
Що я втручаюся в її справу чи якось проявляю неповагу до неї.
Бо це було б дуже кепсько для мене. І для компанії.
- О. - Так.
Дуже кепсько.
Цей арт-бізнес такий запеклий.
Так.
Ано, якщо ти не можеш працювати з моїм аукціоном, принаймні
приєднуйся до нас завтра ввечері.
Буде захід у Саут-Банку.
Боюся, це ще одна мистецька вечірка, але там будуть усі.
Ана має побачити цю галерею. А ти маєш її відвести.
Або її зіб'є з ніг якийсь інший юнак,
і що ти робитимеш?
Піду в бар.
Усе це звучить чудово, але, крім цього неймовірного вечора,
я тут не у відпустці, тож…
Якщо ви не прийдете, це зіпсує мені настрій на весь вечір.
Заспокойся. Тобі чудово вдається тиснути, я би сказав.
Хай там як, я дуже рада, що ти прийшла сьогодні.
Передам квитки на «Сон у літню ніч» із Віллом.
Ви двоє розберетеся, так?
Дуже дякую за все, Кетрін.
І прошу, якби ви не згадували про все це…
Ану Сантос? Ніколи про неї не чула.
- Саме так. На добраніч, Кетрін. - На добраніч.
З днем народження.
Не забудь.
- Як я можу? Гаразд. - На добраніч.
На добраніч. Рада знайомству, Джуліане.
Бувай.
«ЕРВІНС»
Вілл Деларош: Квитки в мене
Уперед.
Біжіть, зрівняйте рахунок!
Добре.
Сюди!
За межею. Добре відбив удар.
Ще!
Ще одна спроба! Ще…
Гарна гра.
Сюди.
Так, гаразд.
Сьогодні ви молодці.
Бачу, у всіх є справжній прогрес, що чудово.
На вихідних у нас важлива гра,
маємо перемогти, якщо хочемо бути чемпіонами.
Вас було приємно
- тренувати цього року… - Хто це?
Ти наче застарий, щоб із ними грати.
Я граю лише на тренуваннях,
але крім цього я головний тренер, менеджер, чирлідер…
Здається, велика відповідальність. Як ви зветеся, народе?
«Леви»!
Особливо цей, він навіть кусається.
Ну що, поїхали.
Годі витріщатися на красуню, біжіть коло, і на цьому все.
Не нийте.
Щоб бути чемпіонами, треба викладатися.
Отже, за свистком…
- Що це? - Свисток.
- Що робити? - Дути.
- Уперед. - Добре.
То це сюди треба прийти за квитками у «Вест-Енд»?
Я мав знайти час на тебе в своєму щільному розкладі.
Коли ти не на роботі вдень?
У маркетингу?
Ні-ні, то просто для веселощів. Це моя справжня робота.
- Я знаю, що ти робиш. - І що я роблю?
Та годі. Ти знаєш.
Ти знаєш, що робиш.
Робиш так, щоб я прийшла сюди, коли ти…
Що? Треную команду важких підлітків
чи виглядаю, як гравець прем'єр-ліги твоєї мрії?
Не мій типаж.
Диплом з історії мистецтв.
Усі ботани люблять нас, футболістів.
Гаразд, ботанці треба назад на роботу.
Тож, якщо даси мені квитки, я піду.
- Так, щодо квитків. - О ні.
Ні-ні, вони в мене. Просто я думав, спочатку підемо на обід.
- Обід? - Так.
- Вілле, я ледь змогла зустрітися тут. - Нема часу на обід?
То надіслала б одну зі своїх асистенток.
Не знаю, просто захотіла тебе побачити.
У такому разі я тебе проведу.
Гаразд.
За мною.
Я віддам тобі квитки,
але пообіцяй мені побачення сьогодні.
Перекажи мамі, що я вдячна,
і я подумаю про побачення сьогодні.
Це в Саут-Банку.
Тобі таке до вподоби,
але мені там нічого не до вподоби, якщо не прийдеш.
Подивлюся, чи зможу закінчити раніше.
Знаєш, ми дуже зайняті плануванням колекції Бровіля.
Слухай, я попрошу маму скасувати всю цю чортівню,
якщо ти станеш вільнішою.
Не треба. Думаю, я зможу піти.
А потім я заберу тебе з готелю о 20.00.
Не приходь у готель. Якщо піду, зустрінемося на місці.
Гаразд.
Доки не забула.
Ні-ні, лиши собі.
На згадку. Щоразу, як дутимеш, думатимеш про мене.
Замовкни.
Я все закінчила.
Від тебе пахне травою.
Мерзота. Клер!
Ви тут.
Дякую, що сказала очевидне.
Ці сукні треба відпарити, особливо поділ.
Якщо їх зіпсують, винна ти.
Сюзетт, ти не спиш.
Скажи, що квитки в тебе. Інакше можеш не дихати.
Клер, мені дуже шкода. Це було неможливо. Я всіх обдзвонила.
- Кажеш — неможливо? - Вибачте.
Ви ж про «Сон літньої ночі»?
Я дістала вам два квитки на сьогодні.
Ти про що?
Отже, новенька знову на висоті.
А що ж тим спецпроєктом, що я тобі дала?
Готовий. Надіслала вам таблицю з остаточними цифрами.
Зустріч із Кетрін Деларош у понеділок о 10.00.
- Приїде Кетрін Деларош? - Вона щойно сказала.
Я підтвердила гостей,
перевірила каталог, зробила всі описи картин.
Безмежно вдячний, Клер.
Чекаю на це з таким нетерпінням.
Ви фантастично впоралися в Римі. Врятували мій зад. Ви молодець.
Арнольде, не дивуйтеся так, це моя робота.
Ви мене ніколи не дивуєте.
- То що з вечерею? - Пропустіть!
Гаразд.
Посада моя, вилупку.
Клер, у тебе наче параноя. Я лише хочу допомогти.
Як торік, нав'язуючись моїм клієнтам?
Боже. Коли ми про це забудемо?
Може, тоді, коли я візьму все в свої руки й вижену тебе з компанії?
Вілл Деларош: Скоро побачимося! Я точно перевершу тебе вбранням.
- Вітаю! Чудово виглядаєте. - Лише поглянь! Ти чарівна, люба.
- Нівроку, ти просто обворожлива. - Скажи?
- Годі. - Гаразд, ходімо, любі.
Ти дійсно гарна.
Що за вечір буде.
Відчуваю тут споріднену душу.
Скільки вже нарахували?
Давно припинив рахувати.
- Джоне. - Кетрін.
- Привіт, дуже дякую, що запросив. - Навзаєм.
Із Джуліаном і Віллом ти знайомий. А це наша гостя, Ана Сантос.
- Вітаю. - Ано.
Боюся, люди дивитимуться на цю сукню,
а не на мої картини.
Дякую.
Які гарні картини.
- Дякую. - Так.
Джоне, хочу тебе з деким познайомити.
Перепрошую. Гарного вечора.
Що скажеш?
Мені подобається.
Справді?
Ні. Ні, я думаю, це схоже на велику синю…
Віллі, ходімо за напоями.
Що хочете?
Люба.
У мене з голови не йде те, що ти сказала вчора на вечірці.
Боже, що я такого сказала?
Про мою колекцію.
Що саме?
Як, подивившись на ті картини,
ти показала мені… чутливу сторону Бориса, яку я ніколи не помічала.
Я відчула, що мені його бракує.
І усвідомлення того, що картини в мене скоро заберуть,
викликало в мене ностальгію.
Розумію.
Та все буде добре.
Так, авжеж.
Усміхніться!
Ще одну.
Прошу.
- Гадаю, я мушу піти. - Що?
Що?
Я щойно відчула зміну біоритмів.
- Люба. - Дуже втомилася,
але я вам так вдячна, Кетрін.
- Так рада вас бачити. - І я. Бувай.
- Каталог? - Ні, дякую.
Що…
Хто твоя подруга? Теж акторка?
Ні, це Ана Сантос.
Працює в «Ервінс» директором офісу в Нью-Йорку.
Ано.
Що відбувається?
Нічого, просто почуваюся… втомленою.
Справді?
Не знаю. Я постійно відвідую ці заходи в Нью-Йорку.
І я подумала, може, займемося чимось іншим сьогодні.
Хочу вихідний вечір.
Не знав, що в тебе є вихідні вечори.
Сьогодні є.
Гаразд.
У мене ідея.
Радий, що твої біоритми налагодилися.
Так. Ти знав, що робити.
То що там сталося? У тебе алергія на Мейфер?
Що?
Кажу: «В тебе алергія на Мейфер?»
Ні, просто… Не хотіла, щоб мене бачили з тобою.
- Вибач. - Утім, ми ще не закінчили.
Ти про що? Не закінчили?
Ні. Ходімо.
Дякую.
Викличемо таксі?
Та можна.
Хіба так не швидше?
Однозначно швидше.
Та тоді ми не змогли б разом пройтися.
Ось, візьми.
От ми і на місці.
Ага.
Твій прекрасний готель.
Мій прекрасний готель.
Не запросиш мене?
Перепрошую? Якось прямолінійно.
Де твої манери «Абатства Даунтон»?
Я скоріше з «Бріджертонів».
Вибач. Мені час іти. На мене ще чекає купа роботи.
А я вже думав, що у тебе вихідний вечір.
Так і є.
Гаразд. Добре.
Мабуть, треба почекати до третього побачення.
Побачимо.
Знаєш, коли я був тут востаннє, хотів тобі дещо сказати…
Що?
Ти ще винна мені за черевики.
Ну все.
Гаразд. Мені треба йти.
Ти мене просто мучиш. Це точно.
Гаразд.
На добраніч, Вілле.
КОНСЬЄРЖ
Вибачте.
Та нічого.
Насправді все гаразд.
Добре.
Я щойно цілувалася з відпадним хлопцем.
- Відпадним? - Так.
- Мило. - Так.
Вам щось принести?
Ні. Просто чекаю, коли він піде.
Він вам не подобається?
Подобається, дуже. Та він думає, що я тут живу, а це не так.
- Ясно. - Так.
Викликати таксі?
Це було б чудово.
Дякую.
Ви з ним ще побачитесь?
Не знаю.
Не певна, чи буде час.
ТЕЙТ МОДЕРН - ВХІД ВІЛЬНИЙ ДЛЯ ВСІХ ВІДВІДУВАЧІВ
Вітаю. Хочу запитати, чи можна зробити бронь для двох
цього тижня?
У середу буде чудово.
Перепрошую, два місяці?
- Ні, так не вийде. - Ано, дай мені телефон.
- Секунду. - Дай телефон на хвилину.
Привіт. Це Кейсі?
Кейсі, це Вілл Деларош.
Вибач, як гадаєш, зможеш зробити мені послугу?
Я дістала вам бронь.
Отже… ця робота в Нью-Йорку…
Якщо я її отримаю.
Якщо ти її отримаєш.
Це те, чим би ти хотів займатися?
Що ж, вона виглядає все привабливішою.
Нащо їхати в Нью-Йорк,
коли в тебе таке неймовірне життя в Лондоні?
Я не…
Вечірка на мамин день народження.
Я бачу це все своє життя.
Знаєш, як воно: сцена,
люди намагаються використати тебе, щоб дістатися до того, що їм треба,
що в моєму випадку досить соромно… до моєї мами.
Це втомлює.
Тому ти така аномальна.
Чому я аномальна?
Ти багата, успішна,
наймолодший директор у цій компанії.
І при цьому ти справжня людина.
А я бачив, як гроші змінюють людей.
Бачив, як вони перетворюють їх на монстрів…
Але ти просто… справжня.
І це багато значить.
Отже, за надію, що…
я отримаю цю роботу.
За надію.
Будьмо.
У п'ятницю ввечері я говорила з Вільямом Деларошем в Саут-Банку.
- Із сином Кетрін? - Він у захваті від мене.
Усім начхати, з ким ти говорила.
Доброго ранку, Ано.
Доброго ранку.
Зайди до мене в кабінет і зачини за собою двері.
Хтось устряв у халепу.
Ми знали, що не протримаєшся.
Хай там як, у нас із Віллом будуть найгарніші діточки.
Щасливиця.
Отже…
як ти?
Перепрошую?
Життя, справи… Чим займаєшся?
Так, чим я займаюся?
Я займаюся…
роботою.
- На вас. - Добре.
Я дуже рада. Дуже вдячна тут бути.
Добре.
Так.
Ага.
Чому ти на мене так дивишся?
Я просто… просто… розгублена.
Що ми… Що ми робимо?
Ми розмовляємо. І їмо шоколад.
Добре. Чудово.
Я знаю, чим ти займаєшся.
- Ви про що? - Думала, я не помічу?
Я бачу, як старанно ти працюєш.
Я щодня це помічаю.
Хочу, щоб ти знала, що я це ціную.
А потім, коли я стану керівником,
це буде винагороджено.
Дякую, Клер. Це… це неймовірно.
Знаю.
Так?
Це Кетрін Деларош.
Нехай заходить.
Вона не тут, а на телефоні.
Я вас залишу.
Це Клер.
Деларош щойно скасувала аукціон.
Що? Що вона сказала?
У неї сентиментальні почуття до картин.
Казала щось про приховане кохання.
Якась клята хіпова маячня.
Та що я знаю напевно…
ніхто не відмовляється від мільйонів просто так.
Хтось її умовив.
«Сотбіс».
Чорт!
Можливо, намагався влізти інший колекціонер…
Щоб викупити в неї все, але без нас.
Достатньо одного ідіота і його дурного коментаря,
щоб вона втратила до нас довіру.
Ти.
Ти казала, що на днях бачила її сина Вільяма в галереї?
Він щось згадував про скасування?
Я… Власне…
Я з ним не говорила. Я це вигадала.
Що з тобою не так?
Багато чого.
Гаразд.
Зараз у всіх єдине завдання —
з'ясувати, хто стоїть за цим скасуванням.
Ці картини не були на ринку десятки років.
Якщо їх увели у нас «Сотбіс», вони реготатимуть усю дорогу до банку.
Тепер скажи, що можеш це виправити.
Я можу це виправити.
Як завжди.
Ано?
Якийсь Віллі питає тебе на реєстрації.
- Хто це? - Це для Клер. Не хвилюйтеся.
Вирішив ризикнути.
Ходімо.
Постривай.
- Просто іди. - Що?
Що ти тут робиш?
Хотів зробити тобі сюрприз на обід.
Тобі не можна просто так тут з'являтися.
Що? Не розумію.
Не розумієш?
Не розумієш, наскільки недоречно з'являтися тут сьогодні,
коли твоя мама відкликала колекцію з аукціону?
Ано, мене це не стосується.
Гадки не маю, що вона робить.
Не стосується? Ти її син. Я працюю в «Ервінс».
Боже, яка це була передусім погана ідея. Яка я ідіотка.
Не треба перебільшувати. Вона відкликала картини, і що?
Це не кінець світу.
Ти з цим постійно маєш справу.
Лише те, що тобі все одно, Вілле, не означає, що це не важливо.
Мені не все одно.
Аж ніяк. Ще й як не все одно.
Найбільший аукціон в моїй кар'єрі,
і він під загрозою, бо я думала, ви з мамою це розумієте.
Вибач. Я не знав, що це означає для тебе так багато.
Означає.
Чесно, я прийшов сказати тобі, що я отримав пропозицію з Нью-Йорку.
Це чудово. Дійсно чудово.
Хотіла б я бути більш радою,
але коли ти отримав пропозицію роботи, яка тобі геть не потрібна,
моя під загрозою.
«Геть не потрібна»?
Це була велика помилка.
Ні. Думаю, єдина помилка — моє неусвідомлення того,
що всі ці стосунки будувалися
на тому, чи отримуєш ти щось від мене.
Вілле.
Квитки, запрошення, увагу, жарти.
Вілле?
На все добре.
Сюзетт Попалася, стерво
Міс Сантос!
КАБІНЕТ СТАРШИХ ПАРТНЕРІВ
На два слова.
Цікаве фото.
СЕНСАЦІЯ В САУТ-БАНКУ - ДИРЕКТОР «ЕРВІНС» (НЬЮ-ЙОРК) АНА САНТОС (ПРАВОРУЧ)
БУЛА ЗІРКОЮ НА ВЕЧОРІ ВИСОКОГО МИСТЕЦТВА.
- Клер, я можу пояснити. - Ні, я поясню.
На цьому фото ти в моїй сукні.
Ти — директор «Ервінс» в Нью-Йорку.
Прекрасно проводиш час із нашими клієнтами.
Це так дивно, бо це я — директор «Ервінс» в Нью-Йорку.
Але я так тішуся, що це ти на цьому фото.
Оскільки Кетрін відкликала колекцію,
ти дійсно препаскудно робиш свою роботу.
Знаю, що зараз я, мабуть, виглядаю божевільною…
та, чесно, я не хотіла, щоб усе це сталося.
Я познайомилася з сином Кетрін в літаку, і він щось не так зрозумів.
Це було випадково.
Це було не випадково.
Ти брехала.
Брехала, щоб завоювати довіру Кетрін.
Вдавала, що маєш мою посаду.
Ти вдерлася у мій стиль.
Шкода, що тобі не вистачає моєї компетентності.
Кетрін не відповідає.
Я з нею розберуся. Я це виправлю. Повірте.
Довіра — недоречне зараз слово, люба.
Сюзетт, посадіть її на літак. Виженіть негайно.
Із задоволенням.
Покличте охорону.
Клер, перепрошую, та ти справді не знала, що вона вдає з себе тебе?
Відчепися, Жераре.
Купа людей хочуть бути мною.
Як це могло статися з тобою, Клер?
Я була в Римі.
- Натякаєш, що це моя провина? - Це не допомогло.
Вибачте. Я маю почати розгрібати проблеми.
Жерар займеться аукціоном, доки я все не владнаю.
Ви полегшуєте мені задачу.
Браво, Жераре. Виведіть її. Вона більше не працює в «Ервінс».
Клер.
Клер, мені невимовно шкода.
Ти — жахливе марнотратство потенціалу.
Співчуваю, подруго. Якби ж я була поруч і допомогла.
Знаю, Вів. І я б цього хотіла.
Агов.
Що це було?
Слухай, прикро казати це тобі в найгірший день твого життя, але…
- Ми з Ронні завели німецького дога. - Так!
Чекай, що?
Це Маріо.
Тепер він живе тут замість тебе.
Слухай, Маріо — наше маля, а ти знаєш, як мало в нас місця.
То нащо завели німецького дога?
Та нічого.
Я покладу твої речі в ящик і поставлю в коридорі.
Ронні, їй зараз важко.
Усе нормально.
Мене щойно викинули на вулицю
і замінили на німецького дога?
- Ні. - Завжди є флот.
Найкраще рішення в моєму житті? Легко. Піти у флот.
Ні.
Мене звільнили не тому, що я тусила
з клієнтом, якого не мала б знати.
Ні, мене звільнили, бо…
Бо я вдавала з себе свого боса.
Я не директор «Ервінс».
Навіть близько не директор.
До того як приїхати в Лондон, я подавала каталоги,
аукціонні таблички, складені стільці.
Мене звільнили, бо я брехала.
І я усвідомлюю, що вдавання з себе більшого, ніж я є,
дало мені за тиждень більше, ніж я сама досягла за рік.
Кетрін, я брехала, бо хотіла хоч раз пожити життям когось іншого.
Бо у власному житті я дуже невпевнена.
Я дуже здивована усім цим, Ано.
Я думала, що знаю тебе.
Наскільки ми знаємо, вона й ім'я вигадала — Ана Сантос.
Ні, Ана — це моє ім'я. Ана Сантос.
Дякувати Богу, хоч щось справжнє.
Чесно кажучи, не знаю, що й казати.
Що думаєш, Джуліане?
Я шокований.
Глибоко шокований. Так.
- Неймовірно шокований. - Надзвичайно.
Біс!
Браво!
Прекрасно.
Я заробляю на життя тим, що вдаю з себе інших людей.
Ви не сказилися?
Ну, дехто про мене таке казав. Думаєш, я скажена?
Як собака.
Я просто захоплююся гарною грою.
Тобі треба в театр.
Ти б усе одно була бідна, але мала б менше неприємностей.
Люба, ти маєш знати, що все це не твоя вина.
Це дуже мило з вашого боку, Кетрін, але…
Нічого милого.
Я тебе використовувала.
Використовувала?
Це все була стратегія продажу.
Що?
У молодості я опинилася в Касабланці.
- Чудовий фільм. - Джуліане, помовч.
Я жила в Марокко.
І я навчилася торгуватися на великому базарі.
Одна з найважливіших речей перед укладенням угоди —
спробувати дати задню.
Якщо інша сторона буде вірити, що ти ось-ось підеш,
вона може зробити кращу пропозицію.
А як же Борис?
Я думала, все це сталося через мої слова.
Я трохи краще знала Бориса, люба.
Врешті-решт, ми були одружені.
Цей чоловік цікавився і любив лише гроші.
Я не думала, що хтось постраждає.
То все це не моя вина.
Ти талановита,
але щоб змусити мене відмовитися від 85 мільйонів фунтів,
треба трохи більше, ніж приємні слова про картини.
Я вирішила, що хочу будинок на пляжі.
У Іспанії.
Саме так.
То що ви скажете?
Гадаю, настав час піти і домовитися про аукціон.
З меншою комісією.
- Так. - Я не можу повернутися в «Ервінс».
Мене щойно випроводила охорона.
Ти, звісно, маєш рацію, не можна повертатись в «Ервінс»
у заплямованому фарбою вбранні.
Дозвіл на рейд у шафі?
Дозвіл надано.
Охорона!
Вітаю!
Кетрін.
Як добре, що ви прийшли.
Джуліане, старий, виглядаєте приголомшливо.
Я чув, ви мертвий.
Не настільки, як ця угода, доки мене не переконала юна Ана.
Що вона тут робить?
Ана зі мною.
- Чим можу допомогти? - Ну…
Я б хотіла продовжити з аукціоном.
З однією маленькою зміною.
Гаразд.
Я надто… емоційно прив'язана.
Я призначу декого керувати аукціоном від мого імені.
Того, кому довіряю.
Обирайте кого завгодно.
Ана Сантос керуватиме моїм аукціоном.
Сподіваюся, ви поставитеся до неї, як до мене.
Якщо я почую інше,
перевезу колекцію в «Сотбіс».
Жартуєте?
Ми раді працювати з Аною.
Вона чудова молода жінка з нашої програми стажування.
Є якась проблема?
Ні. Жоднісінької.
Клер?
Ласкаво просимо, Ано.
Ласкаво просимо.
- Люблю тебе. - А я вас. Дякую.
І дякую за довіру до нас.
Ано, хочеш узяти собі стіл Сюзетт?
- Що? - Ми хочемо, щоб Ані було зручно.
Напої? Води? Шампанського?
Не треба, Арнольде. Але дякую.
Перш ніж почнемо, є одна особа, яку я не хотіла б бачити в команді.
Жераре.
Що?
Ні. Люба, ти не можеш так вчинити.
Так, можу. Любий.
Клер жахливо до тебе ставилася. Невже не хочеш помститися?
Ні. Я не хочу помсти. Я хочу Клер.
Вона зробила для компанії більше, ніж будь-хто в цій кімнаті.
І точно вдвічі більше, ніж ви.
- Що ж, Жераре… - Так.
Здається, ніхто не хоче тебе бачити. Ходімо.
Перепрошую, а Клер лишається?
Так, Клер лишається.
Ходімо.
Що в біса відбувається?
Я сказала їм правду.
Яку?
Що ви — єдина, хто найкраще підходить для аукціону.
І що ви знищите будь-кого, хто перейде шлях вам або компанії.
Вам довелося битися за місце тут,
як і мені.
Продовжуй.
Я почала б із початкової пропозиції.
Гадаю, деякі картини можуть бути недооцінені.
Що думаєте?
Власне, я погоджуюся.
Я знала, ти подобаєшся мені неспроста.
Я ніколи не помиляюся.
То до роботи?
Ходімо!
Просто хотіла сказати, як одна темношкіра жінка іншій,
ти просто надихаєш.
Боже, Рене, в неї просто оливкова шкіра.
Що? Вона з Гватемали. Тобі треба бути освіченішою.
- Добре. - Так.
Я з Флориди.
Стільці.
Флоридко, ти змусила їх працювати, це вражає.
Ти! У чудернацьких шкарпетках!
Можна на два слова?
«ЕРВІНС» 648
Остання картина з колекції Бровіля. Початкова ціна — 75 мільйонів фунтів.
Чекаємо на 85.
90 мільйонів, дякую, мадам.
100 мільйонів фунтів від леді, 100 мільйонів.
Хтось запропонує більше? Остаточно 100?
Сто десять від джентльмена.
Сто десять мільйонів, 120, добре.
Хочете підняти до 130? Ми — так, 130.
У нас є 130 мільйонів від джентльмена праворуч.
Глибокий вдих. 140!
Рекорд для цього художника, 140.
Ми продаємо…Вона ще не ваша, сер. 140.
Сер, у вас усе? За телефонами все.
Леді, ви впевнені?
Продано! Поверненню не підлягає!
Загальний прибуток — 250 мільйонів фунтів.
Найбільший аукціон в історії «Ервінс».
Коли ви їдете?
Увечері.
Мені треба побачитись із клієнтами в Нью-Йорку.
Ви не зупиняєтеся, так?
Саме такою має бути майбутня голова «Ервінс».
Дякую, Арнольде.
Поговорімо про це. Ходімо.
Давно настав час.
Будь готова поїхати сьогодні о сьомій.
Апгрейд не потрібен,
будеш саме там, де маєш бути.
Хіба це було не захопливо?
Ано, мої вітання.
Врешті, комісія була немала.
Ні, не мала.
А Вілл прийшов?
- Ні, авжеж ні. - Звісно.
Чоловіки та їхній футбол.
Так. Я поставив двадцятку.
Я просто хотіла пояснити йому, що…
Чекайте, що?
«Леви» грають у чемпіонаті,
семирічні не можуть тренувати себе самі.
Так!
Ви збрехали.
Я змирюся з багатьма речами. Але на брехню в мене нема часу.
Світ надто жорсткий, щоб я ще озирався через плече.
Гадаю, це для вас нічого не значить.
І це… розбиває мені серце.
Ви змусили мене вірити,
що хотіли перемогти, стати чемпіонами.
У їхнього найкращого гравця астма.
У вас нічия з командою,
зірці якої потрібен інгалятор, щоб вийти на поле.
Не збирався це казати, та коли вже такі справи, скажу.
Після гри я пригощу вас піцою.
Ви дуже старалися і заслуговуєте на це.
Та якщо виграєте, гарантую вам безлімітне морозиво.
А якщо я хочу шість кульок?
Безлімітне.
Я хочу, щоб ви вийшли на поле
і виклалися в ці останні хвилини.
Не лише заради себе чи мене.
Не заради батьків на трибунах, чи хто там прийшов подивитися.
Але заради шоколаду, ванілі, фісташок, дивного смаку, що любить Зейн.
Аґрус!
Саме так. А тепер давайте руки, вперед.
Готові?
- Один, два, три, «Леви»! - «Леви»!
- Уперед! - Зробімо це.
Заради морозива!
Так!
Я думала, в спорті заборонені хабарі.
Зараз не найкращий час.
Просто у мене літак за три години,
а я не можу поїхати, не поговоривши з тобою.
Попри всю повагу, у нас останні хвилини.
Ясно.
Захист, Томмі, захист.
Я хотіла поговорити після аукціону,
але ти не прийшов.
Чув, що був успішним.
Я чув про стратегію мами з угодою.
І про твоє велике зізнання.
Так. Здається, ми обидві про щось брехали.
Це гра. Моя мама буває різна, але вона не бреше. Ясно?
Так. Але і я не брешу. Більшість часу принаймні.
Слухай, Вілле, мені дуже шкода, що я тобі брехала.
Та знай, що навіть якщо я брехала про свою роботу,
я не брехала про те, хто я і що відчуваю.
Я б це не змогла вдати.
Було б добре, якби ми почали спочатку.
Лише з реальністю.
Що ж, дякую, та якщо вже говоримо про реальність,
ти полетиш буквально на тисячі кілометрів від мого життя.
А що з роботою в Нью-Йорку?
Я відмовився.
Відмовився? Чому?
Раяне, чого застиг? Ану прокинься!
Ано, я радий, що для тебе все тепер склалося добре, ти перемогла,
мама отримає будинок в Іспанії.
Чудово, що ти знову зі мною мила,
коли отримала все, що хотіла.
Але ти поводилася жахливо, коли все було не по-твоєму.
І до цього важко поставитися по-іншому.
Я хотіла врешті сказати тобі правду, чесно.
Хотіла зробити це, щоб не здатися божевільною, що неможливо.
У мене була каша в голові, і вона все збільшувалась.
Та, чесно, Вілле, не думаю, що ти продовжив би зі мною говорити,
якби знав правду.
Правда в тому, що я не така, як ти.
У мене немає сімейних зв'язків, заощаджень,
я роками виплачую кредити.
Досі живу у двокімнатній квартирі з сестрою та її нареченим,
щоранку прокидаючись на їхньому футоні, як непрохана гостя,
в надії, що якщо я хоча б трішечки зможу вразити свого боса,
то матиму шанс вразити когось такого, як ти.
І нікому б не довелося знати, що…
Що в мене нічого немає.
А я…
Я ніхто.
Я, вочевидь, не той, ким ти мене вважала.
А кого ти намагалася вразити, здається саме тим довбнем.
Боже мій! Так! Моя маленька красуня.
Так-так, почекайте. Постривайте трохи.
Слухай, Ано, ти не ніхто.
Мабуть, ти чудова людина,
- та я не мав шансу це з'ясувати. - Вілле…
Я б хотів мати шанс побачити справжню тебе.
На футоні й таке інше. Вдалого польоту додому.
Ідемо їсти піцу?
Так, авжеж, ходімо! Пишаюся вами, народе.
Бачили, як я відбив?
Так. Як обіцяно, морозиво і піца.
Ми готові до зльоту.
Переконайтеся, що ваш столик і монітор
належно складено і закріплено,
і що сидіння…
Шампанського?
Дякую.
ШІСТЬ МІСЯЦІВ ПО ТОМУ
- Привіт! - Привіт.
Знаєш, здається, тепер я розумію.
Справді?
Я б міг стати мільйонером ще в садку.
- Ронні! - Що?
- Це гарно. - Вів, це квадрат.
Там є безкоштовна їжа і напої.
Звідки ти знаєш?
Це моя галерея.
Це шикарно, Ано.
Шикарно.
На здоров'я.
Я ж казав, що вона зможе, Вів.
Якби я отримав таку комісію, полетів би з Меверіком.
Як воно — керувати галереєю?
Класно, Емі.
- У тебе є гроші. - Так.
- Є здоров'я. - Так.
Може, зможеш попасти на Raya.
У Клер купа зв'язків.
Поглянь, вона тут.
- Краса. - Так, не та.
Чесно, не думала, що прийде.
Зайнята керуванням світом.
Шкода, що Ти-знаєш-хто не прийшов.
Та нічого.
Безглуздо було плекати надії.
Ходімо кудись.
Я знаю, в цьому місті тисячі людей, які б хотіли…
Поговорити з тобою.
У нього був шанс.
Може, іншим разом.
Маю лишитися і зачинити.
Вітаю. Тут справді прекрасно.
- Ти велика молодець. - Дякую.
- Дуже дякую. - Нема за що.
Мої вітання.
- Дякую, що прийшли. - Молодець.
- Справді чудово, Ано, дякую. - Дякую.
Знаєш, як важко було це вкрасти?
Вілле.
Що ти тут робиш? Ти погодився на роботу в Нью-Йорку?
Так, але я тут не тому.
То чому ти тут?
Ти мені винна за черевики.
Я куплю тобі нові замшеві черевики, якщо визнаєш, що скучив.
Невигідна пропозиція.
То на цьому ти від неї відмовишся?
Не думаю, що ще раз зможу.
То що робитимемо?
Почнімо з того, що ти залишиш свої речі у мене.
Гарний футон.
Переклад субтитрів: Ганна Волошина
Творчий керівник Марія Цехмейструк