Downloaded from YTS.MX
Já ty tvoje zprávy četl. To vyřešíme.
- Kde je formulář o teplotě ledničky? - Co jim tak vadí?
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Že jsme nově otevřeli? - Kde jsi? Chce, abys přišel.
Byl na stole. Určitě. Vím to. Vím, kde je.
Až přijedu, podívám se po něm. Klid.
Pohni si. Nemáme ani přípravy. Dneska bude šrumec.
Už jsem tu, Melis. Klídek. Už jsem u dveří. Ahoj.
Prosím.
Slyšels o tom?
Jo.
Jedu za tebou.
Fajn.
Ahoj.
Čau, Nadyo. Připravená? Dneska bude šrumec.
- Já vždycky. - Bezva.
- Nazdar, šéfe. - Čau.
- Není to odatované. - Teď jsme to otevřeli.
- Espresso? - Jasně.
Nenapsali jste tam datum.
- Prosím. - Jak dlouho tu je?
Asi 20 minut. Dává nám zabrat.
Zakryjte něčím ty sklenice. A ty ostatní obraťte.
Ahoj, šéfe.
- Šéfkuchař přišel. - Jo? To rád slyším.
- Dobrý den. Přímo včas. - Sina Bora.
- Lednička… - Melis se vám bude věnovat. Převleču se.
- Zatím pokračujme. - Dobře.
- Tady připravujeme studenou kuchyni. - Jde to?
Jo.
- Vy jste? - Berno Taškenová.
Berno? Odkud jste, Berno?
- Z Uzbekistánu. - Z Uzbekistánu?
To sítko je děravé.
- To… Hned to vyhodíme. Pardon. - Takhle to nepůjde.
- Ne. To nemůžete používat. - Pardon.
Cihane!
- Jo. - Dobrý den.
Çekdar. Je na grilu.
- Dobrý den. - Tudy. Prosím.
S dovolením.
- Položte ten nůž. - Zkontroluj dávkovací lahvičky.
- Co tam stojí? - A lednice.
- Podívej se. - Označím je.
To je hraniční.
Tady dobrý.
Tak jo.
Rozbitá dlaždice.
- Co když zakopnete? - Občas vyskočí.
Ještě jsme nezakopli.
Hned ji spravte. Manipulujete tu s noži.
Máte pravdu. Řeknu o tom provoznímu.
To si snad dělá prdel.
Proč se pořád drbe?
Ruce si umýváme v jednom kuse. Pojďte.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Zase sama? - Ano, Melis. Zase sama.
Tady umýváme nádobí.
- Dobrý den. - Hlavní kuchyně.
Melis!
Je tu inspekce z ministerstva.
Tohle je Çiğdem, cukrářka.
- Vy jste měla podnik v Arnavutköy. - Mléčné sny.
Ty vaše profiterolky.
- Vzpomínám si. Máte se? - Ano, díky.
Tohle je Halil, talentovaný pomocný cukrář.
- Halile, vypni to. Šup, šup. - Jasně.
- Ano. - Má fakt talent.
Pokud vám chutná ode mě, tak on má přímo zlaté ruce.
- Musíte ochutnat. - Melis, máš chvilku?
S dovolením.
Vyhrňte si rukávy, zapatláte se.
Jasně. To vyřešíme.
Pojď už makat.
- Já si poradím. - Promiňte.
- Jdu dopředu. - Jak dlouho ještě?
Jak bude třeba. Našel jsem vám tu spoustu věcí.
Večer musím otevřít. Kontrola tu byla nedávno.
Asi městští. My jsme z ministerstva.
No tak jo.
Vypadá to dobře. Těšilo mě. Hezký večer.
- Mějte se. Nashle. - Děkujeme.
Prosím, pane Sino.
- Něco vám chci. - Co?
- To sklo musí pryč. - Dobře.
- Nashle. Hezký večer. - Díky. Na shledanou.
- Hezký večer, nashle. - Mějte se. Nashle.
Musíš zabrat. Čí je tohle? Odneste to pryč. Nechci je tu vidět.
Cihane, ochutnávkové lžičky.
- Serhat, zmodralo to. - Jasně.
- Záda. - Jo.
- Přineste to zezadu. - Jo.
Pane Sino. Pokud vím, jste spolumajitel.
Takže na provozního čekat nebudeme.
Tak copak to tady teda máme?
Těsnění netěsní.
Rozbité dlaždice.
Proděravěné sítko.
Žádná data na krabičkách.
Promiňte, ale co je se sítkem?
Ta Uzbekistánka…
- Berno. - Ano.
Ví o tom, ale napsat to musím. Mohlo by jít o zdraví.
Teď ty formuláře.
Tohle váš tým může vyměnit taky.
Lednice a výměna oleje.
Formuláře musí být, zákon je zákon.
Pane Sino, nevyplnil jste je už dva týdny.
Byl frmol.
Frmol?
Jste oblíbení.
Odnes to.
Určitě víte, že nesmíme nic zanedbat. Klidně vám to tu můžeme zavřít.
A nebude to dobré.
Vyřešíme to. Jak říkáte. Jsou to drobnosti.
Podívejte se.
Pro tentokrát to vyřešíme pokutou.
Přijdu za tři týdny.
Pokud do té doby nic nespravíte, nedopadne to s Umami dobře.
Radím vám, vyřešte to.
- Můžu se zeptat? - Ano.
- Co ta nula navíc? - Zaplaťte brzo, a dostanete slevu.
Na shledanou.
- Hezký večer. - I vám.
- Jo? Hele. - Už se mě na to neptej.
- Moment. - Vidím mořský plody. Nevidím tu maso.
Odpovím ti, až to tu dodělám, jo? Vteřinku. Nespěchej na mě.
- Plody máme, nemáme maso. - Berno, proč jsi nezkontrolovala sítka?
Je to tak těžké?
- Šéfe… - Stačí se podívat.
Nic na tom není. Je to jednoduché.
- Omlouvám se, ale… - Ale co? Co je?
- Mluv. Spusť. - Sino. Dobrý.
- Je tu týden. Můžu za to já. - Ne. Melis.
- Ona… - Beru to na sebe.
Nepřijalas ji, protože jí to v Uzbekistánu tak šlo?
Ty jsi prostě slepá, co? Jsi snad v kuchyni poprvé? Na něco se ptám.
- A co ten binec? To mají být přípravy? - Tady vařívá Cem. A ten tu není, takže…
Takže tu máš binec, protože tu není? Hele. Pracovní plocha musí být čistá, jo?
- Já se tu snažím. Pomozte mi. Jo? - Jo.
Můžu vás hned nahradit. Ani nemrknete.
- Jo. - Pochopili?
- Ano, šéfe! - Co?
- Ano, šéfe! - Trochu života. Do práce.
Tak jo. Projdeme si to menu ještě jednou?
- Máme tu lososa, okouna. Roštěnec ne. - Zavolám dodavateli.
- Víš, kolik je? - Takže bez roštěnce. V pohodě.
Chobotnice, kachna. Jehněčí kotlety…
- Ne. - Co je? Co?
- Nejsou. - Vůbec?
Tak dvě porce, šéfe.
Řekni mi něco.
Máš problém, Çekdare? Máš něco na srdci?
Zapomněls je objednat.
To nevadí.
- Zapomněl jsem. - V pohodě.
- Má pravdu. - To zvládneme.
- Pardon. - Nemám z čeho vařit, ale pohoda.
- Tak jo. - Ty vole.
Takže máme plný sklad mořských plodů a zeleniny.
Nabídka vypadá skvěle.
- No ne? - Jo.
- No ne? - Ano, šéfe!
Tak jo.
Problém je hovězí kobe.
Máme jen pár porcí.
- Vlastně ani jednu. - Včera jsem použil půlku balení. Zbylo.
- Vyhodili jsme ho. - Je tam. Cože jste?
- Vyhodili jsme ho. - Jako fakt?
- Fakt jste ho vyhodili? - Sino.
- Jste se zbláznili. Víte, kolik stojí? - Já.
- Jsi moc měkká. - Prosím, ne dnes.
Odpovězte mi!
- Inspektor nás ho donutil vyhodit. - Jak jako donutil?
- Proč jste to udělali? - Mlč.
- Nenapsals tam datum. Donutil nás. - Co jste to udělali?
- Zopakuj to. - Nenapsals tam datum.
- Napsal. - Fakt ne.
- Nezapomněl bych. Vařil jsem z něj. - Otevřeli jsme…
Nebo zapomněl? No jo. Zapomněl jsem.
Neřeš to.
To je život. Stalo se.
- Máme brečet? - Nevadí.
- Aspoň má o důvod víc skučet. - Už přestaň. Nech to na mě.
- Ne. Zbláznila ses? - Řekni, co mám dělat.
Přidej mi další práci. Přípravy nebo objednávky.
- Klídek. - Fajn.
Bojíš se, že budu lepší než ty?
Moje čís… Nechápu, odkud jste vzali moje číslo.
Omlouvám se, ale dneska už máme plno. Jasně, rozumím.
A na tohle číslo už prosím nevolejte. Jo, díky. Dobře. Děkuju.
Sino.
Na slovíčko?
Kazime.
- Ano, šéfe. - Pověs to.
- Máš se? - Dobře. Ty?
- Jo. - Narazil jsem na inspekci.
- Máme nějaký problém? - Jo, máme.
Co to je?
Jídlo bylo v pohodě, ale našli pár věcí v kuchyni.
Prý něco s pracovní plochou. A dlaždicí a děravým sítkem.
Prý nás klidně zavřou. Asi blafoval. To je celé.
Tohle… Sino. Nevím, kde vezmu příští měsíc na nájem,
a ty řekneš tohle?
- Mrzí mě to. - Vážně?
Jsem na tom hůř než ty. Takže promiň, ale platíš to ty.
- Domluveno. - Co?
- Mám plac… - Pokutoval restauraci.
- Ne mě. - Je to ale tvoje chyba.
Ano. Za chvilku otevíráme. Pohněte si.
Nil, Murat, Kazime, Pelin, Beren, Nadyo. Makejte.
Tohle si nemůže dovolovat. Sere mě.
- Jste partneři. - Melis, přestaň.
- Fajn. - Nech toho.
- Mluvils s ním o tom? - O čem?
Zvýší mi ten plat?
- To nějak vyřešíme. Teda on. - On?
- Jo, vyřeší to. - Hele, Sino.
Dnes mi volali dvakrát.
- Musím jim něco říct. Musím… - Odmítni je.
Ahoj, mami.
- V pohodě? - Jo.
- Poslal jsem ti peníze. - Díky.
- Jsem v práci. Zrovna jsem dorazil. - Sino!
- Čeká se na tebe. - Už jdu.
- Jo. - Zavolej mi.
Ano, mami. Zavolám. Už musím.
- Ahoj. - Ahoj.
Úplněk. Za to může úplněk.
- Co je? Co se stalo? - Ale nic. To neřeš.
Tak jo, lidičky. Pokud jsme všichni, začínáme.
Kerime. Tak jo, lidičky. Çekdare! Šéfe.
Dneska tu bude trochu větší šrumec.
V rezervacích byl chaos, ale nebojte.
Nic, co bychom nezvládli. Servis. Lidi, zrychlete.
Hlavně ale nechte hosty v klidu dojíst. Jasný? Ať to šlape. Rozumíme?
- Jako hodinky. - Jo, šéfe.
- Chápeš? Jako hodinky. - Vy makáte a já šlapu.
- Kazime, kde je Pelin? - No? Hned přijde.
- Stoupni si. - Já to říkal.
To si vyžereš.
Kuchyně. Lidičky. Poslední dobou hrozně nadáváte.
S tím máte ode dneška utrum.
- Ty vole. - Fajn. Dobře.
- Hrozný s tebou. - Ticho. Jo.
Kerime, co bar?
Dochází tequila.
- Co budeš dělat? - Çekdar bude bez margarit.
- Tos přehnal. - Jdi někam.
- Z kuchyně. - Dost.
- Takže… - Neotravuj.
Fajn. Dneska nebudeme doporučovat tequilu.
Ale co je hlavní. Dneska nám sem přijde VIP stůl.
Moc důležití lidi. Samotný kuchař Rinso.
- Kdo to je? - Renzo? Ten s tím pořadem v televizi?
- Jo. - Tys o tom věděla?
- Vůbec. - Tys o Renzovi věděla?
Pak ještě jeden stůl.
- Proč nic neřekl? - Taky důležité. Poslouchejte.
Žádost o ruku.
- Bouchněte šampaňské! - No nic, hele.
- Pardon, šéfe. - Dnešek je pro ně výjimečný.
Takže se postaráme, ať na něj vzpomínají. Pořádně se jim věnujte, jo?
- Jo, šéfe. - Už nás nech jít.
- Nějaká alergie? - Žádná.
- Určitě? - Určitě.
- Chce něco kuchyně? - Cpěte jim zeleninu a mořské plody.
Fajn, budeme to doporučovat. Do práce.
Cengizi, hele. Proč jsi mi o Renzovi neřekl?
- Řekl, teď. - Teď.
- Mohl jsem se připravit. - Všechno nachystáte jako vždycky.
Jsou to důležití hosté. Chápeš? Mohl bych připravit nějakou specialitu.
- Prosím tě. Máš všechno? - Mám všechno.
Tak je to v cajku. To dáme. Dobře. Kde… Makáme, makáme!
Dobře. Sino? Usmívej se trochu.
Dobrej pokec, lidi.
Tak se předveďte!
Melis, máš chvilku?
Můžeš na moment?
Dělej, Berno. Pohni. Jdi na výdej.
- Ukliď ty přílohy. - Jo, šéfe.
- Je mi blbě. - Jak to?
Je mi na zvracení.
- Moment. - To ten cukr.
- Melis… - Kerime.
- Sodu s citronem. Rychle. - Ano, hned.
- Ta to nespraví. - Přinesu ti to.
- Co se děje? - Zvládneš to beze mě?
- Cože? - Zvládneš?
- To si… Ne. - Je tu Çekdar. Všechno je připravené.
- Řeknu mu to. - Ne. Nenechávej mě v tom.
- Fakt mi není dobře. - Spolu to dáme.
Tak jdeme na to.
Kde mám nůž?
- Míváš ho tady. - Nůž?
- Není tu? - Jak to mám vědět?
- Ty vole. - Sino.
Hele, klídek. Necháváš si ho tady.
Proč tak stresuješ?
- Kvůli Renzovi? - Tady se pořád něco ztrácí.
- Poradíme si. Neboj. - Jako bys to neznala.
Než sis to tu otevřel, byli jste jak bratři.
- Určitě sem nejde, aby tě kritizoval. - Nevlastní bratři.
To máš úplně jedno.
Díky tobě se proslavil. A on to ví.
Nikdy nevíš. Třeba o nás natočí díl. To zní dobře, ne?
Soda s citronem. Nechám ti ji tu.
Co se děje? Co, Berno?
Berno? Co je?
- Co? Počkej. - Ale nic.
Jdu za tebou. Záda.
- Berno. Turecky! - Hej, turecky!
Mluv turecky, nerozumím ti. Mluv turecky.
- Spusť. - Na tohle nejsem zvyklá.
Je tu hrozný shon.
- Jaký shon? V čem shon? - Ve všem.
Sem, tam. Mluvíte rychle. Samé bla, bla, bla.
- Občas vám nerozumím. - Promiň. Máš pravdu.
Taky si občas nerozumím. Neudržím myšlenku.
Musíš si ale říct. Například tohle by tak nešlo. Jo?
Máš tady svou kamarádku Melis.
Řekni si jí o pomoc. Nemlč. Jasný?
Kde to je? Vzala sis ten nejtěžší. Hele. Koukej.
Je tam? Je. Koukej.
Pomalu to rozloupneš.
Jasný? Jo?
V pohodě?
Musíš si říct. Řekla sis, a já přišel.
- Je to jasný? - Jo, šéfe.
Jasný?
- Jo, šéfe. - Dobře. Pokračuj.
- A co ty, hezoune? - Stahuju kůži, šéfe.
- A jde ti to? - Bezvadně.
Když jsem sem přišel, byl jsem vystresovaný.
S tebou to nemělo nic společného.
- V pohodě. Díky. - V pohodě?
- Jasně. Super. Díky. - Bezva.
Budu vzadu. Jo, mami.
Potřebuju oštěp na gazely.
Jsem v pohodě. Ty?
V pohodě. Fakt.
Zrovna jsem v práci.
Jo. Určitě jsi unavená, co?
- Halile. - Šéfe.
Potřebuju víc citronů. Podejte mi je z té ledničky, jo?
Rychle. Jsou dole. Změnila jsem tam teplotu.
- Ahoj. - Pelin, kdes byla? Sháněl se po tobě.
- Pohni si. - Už jdu. Klídek. Děkuju.
- Co to nádobí? - Jsem úplně hotová. Fakt.
- Hlavně klid. - Nápodobně.
Çekdare, ahoj.
- Ahoj, zlato. - Čau.
Ahoj, zlato.
- Melis, můžeš? - Moc aut.
Máš 40 minut zpoždění.
- Byla zácpa. - Ty výmluvy mě už nebaví.
Strhnu ti to. Jdi na sedmičku.
Svaž si vlasy.
Tak co ten konkurz?
Prosím? Jaký?
Máte tu kafe.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Dnes vás budu obsluhovat já.
- Vaše lístky. - Dobrý den.
- Prosím. - Děkujeme.
- Pro vás. - Děkuji.
Můžete si rovnou objednat pití.
- Ano. - Z koktejlů doporučuju margaritu.
Dobrá.
Víno. Nikde ho nevidím.
- Nemáte biodynamické víno? - Biody…
Řešili jsme to s kolegou. V lístku je, ale byl problém s dodavatelem.
- Dáte si něco jiného? - Jo?
Ano, v Turecku je těžko sehnatelné.
Jasně. No dobře.
- Dáme si láhev Kastra. Jo? - Kastro.
- To je červené? - Z Bozcaady, ano.
- Po něm mívám migrénu. - Lásko. Ano, to míváš.
A láhev bílého. Toho nejdražšího, ano?
- Jistě. S dovolením. - Ano. Podívám se.
Sauvignon Blanc z Nového Zélandu.
- Přesně tohle. Láhev. Díky. - Dobře.
- Přinesla byste mi colu? - Colu.
Colu? Prosím, synku? Objednali jsme lahve vína. Drahá vína.
- A ty chceš colu. - Tati.
- Co? - Je sportovec. Nech ho.
Právě proto by ji pít neměl. V jedné plechovce je prý 20 kostek cukru.
Nesleduješ televizi? Prosím tě, nepij to.
- Víno pro všechny. - Jo.
Takže jedno Kastro a Sauvignon.
- Ano, děkuji. Žádná cola. - Dobře.
- Ano. - Přinesu vám to.
- Děkujeme. - Jasně.
Pak si objednáte jídlo.
- Hezký večer. - Děkujeme.
- Asi budete chtít sedět naproti sobě. - Držím palce.
Kerime. Prosím Kastro a Sauvignon.
Pan Burak. Dnes bude žádat o ruku.
- Pelin. - Burak.
- Těší mě. - Mě taky.
- To je skvělé. - Jo?
- Neskutečně. - Opravdu.
- Nádherný prsten. Určitě řekne ano. - Líbí?
- Neříkám to ze slušnosti. Je krásný. - Třeba tě to taky čeká.
Jo, jasně.
- Takže domluveno. - Budu čekat.
- Dám signál. - Stačí říct.
- Držím palce. - Děkuju.
- Zatím. - Děkuju.
- Proč? Netoužím po tom. - Nikdy nevíš.
- Máš se? - Jo, a ty?
- Bezvadně. Co ten konkurz? - V pohodě, ale někteří tam byli skvělí.
Uvidíme. Asi jsem se ale líbila.
- Doufám v to. - Jo? Podle mě to máš určitě v kapse.
- Doufám. - Určitě.
- Kerime. - No?
- Nenech mě čekat. - Jo, hned to bude.
- Tady je Sauvignon. - Díky.
- Kdy ti řeknou, jestli tě berou? - Asi si dají načas.
- Asi tak za deset dnů. - Tak to chodí vždycky. Hele.
Cengiz se po tobě ptal. Řekl jsem, že jsi na cestě.
- Vyhrožoval, že mi to strhne z platu. - To snad ne.
Hlavu vzhůru, kočko. Vůbec ho neřeš. Až dostaneš tu roli…
- Pá pá. - Pá pá.
Co ty a škola?
- Co? - Ale nic.
Není to pro mě.
- Nevadí. Zkusím to v zahraničí. - Už ses rozhodl?
- Neměl jsem na výběr. - V Německu po tobě skočí.
- Myslíš? - Nerad vás ruším.
- Ale kam jdou ta vína? - Na sedmičku. Už je nesu.
Mezitím tu zoxidovala. Odneste je. Sedmička je tvůj stůl.
- Pelin je… - Fajn. Ty máš 14.
- A usmívat se. Makáme. - Jdu na to.
Pohněte si. Dost bylo kecání.
Jasně, šéfe.
Dobrý večer. Vaše lístky.
- Jsem teď veganka. - Co?
Dobrý večer. Vaše vína. Cabernet Sauvignon a Sauvignon Blanc.
Neobsluhovala nás Pelin?
No a, Selime?
Pelin teď obsluhuje jiný stůl. Dnes vás budu obsluhovat já, Kazim.
- Rozliju vám je? - Dobrý večer. Jo. Prosím.
Cos to říkala?
Proč se vlastně nadřazujeme nad zvířata? Proč jíme hovězí, ale psí ne?
Překvapuješ mě. Takže co? Máme vařit psy?
- Neměli bychom jíst maso. - Co?
- A co máme jíst? - Jídla je dost, zvířata jíst nemusíme.
- Kde se ta krvežíznivost vzala? - Bože. Takže se máme jít pást?
Tati, to neříkám. Ale protein je i jinde.
Já té vaší generaci nerozumím. Každý den se chováš jinak.
- Kam na ty nápady chodíš? - O veganství přemýšlím už dlouho.
To je pro mě novinka.
- Nezajímáš se. - Jméno?
- Kazim. - Kazime, máte toho hodně?
- Nemám. - Dobrá.
- Já myslel, že jste si nevšiml. - Všiml.
Omlouvám se.
- Jaké je? - Dobré. Rozlívejte.
- Takže? O co jde? Slyším o tom poprvé. - Není to rozmar.
Čtu si o tom roky. Měli… Sám ses chlubil, že zvířata miluješ.
A co to má s veganstvím společného? Jasně, že je miluju.
Krmím toulavé kočky a psy. Nechápu tě.
- Od ovcí… - Pardon, kdo chtěl bílé?
- To bylo pro mě. - Bílé víno chtěla dáma, ano.
Přísahám… Fakt.
- Tati, nepřerušuj ji. - Liší se jen…
- Poslouchám. - Mám rozlévat?
- Ochutnáte? - Rozlejte.
Můžu si tu lahev vzít já, Kazime? Prosím, to nevadí. Díky.
- Přineste nám jenom kyblík s ledem. Díky. - Samozřejmě.
- Budu poblíž. - Díky.
- Jo, mockrát díky. - Hezký večer.
- Co se čertíš? - Nečertím se. Já prostě nemůžu nic říct.
- Tamhle. - Servis.
Jo, dobrý. Bez pažitky by to vypadalo líp.
Bez pažitky. Jasně.
Sino, poslouchej mě.
Bude vadit, když si vezmu na konci svátků volno?
Proč?
Mám rande.
Ale jen, pokud je hezký.
Co máš v plánu ty? Návštěvu rodičů?
Tu až po svátcích.
- Cihane, začni servírovat chřest. - Jdu na to. Záda.
Táta je v nemocnici.
Cože?
- Jak to? - Asi srdce. Ucpané cévy.
- Je to vážné? - Asi jo.
A co tu teda děláš? Proč jsi mi to neřekl?
Teď už to víš.
- Já že ti vadí Renzo. - Zítra tam pojedu.
- Šéfe. - V pohodě.
Může to být takhle?
Ne, Berno. To teda nemůže.
Kdes něco takového viděla?
Takhle to musíš zabalit. Ne moc.
A nerozčiluj se, jo? Zabal to, ale ne moc.
- Melis ti to ukáže. - Jo.
Vůbec mě neposloucháš.
Ukážu ti, co s tím. Pak musíš udělat…
Šéfe. Šéfe Sino.
Prosím.
Prosím. Šéfe. Šéfe Sino.
Šéf se v plném podniku volá takhle. Sleduj. Můžu?
Šéfe Sino. Promiň. Tento sličný mladík ti něco chce.
- Máš chvilku? - Jo.
Volá tě Çiğdem.
Takhle nějak.
Dodělám to pak. Hned přijdu.
- Vyhrň si rukávy. - Jo.
Co je tohle?
- Co ten bordel? - Záda.
„Co je tohle?“
Jo, Sino, máš pravdu.
Celý den nestíhám. Asi sis nevšiml.
To vážně? Chceš, aby nás zavřeli? Co ten binec?
- Dělám práci za dva. - Kde je Serkan?
- Zase nepřišel. - Nepřišel. A dovolenou nemá.
Dřu jako mezek, a dostanu zjeba.
- Já ti zjeba nedávám. - Ale dáváš. Jo.
Pokračuj. Nechceš pauzu?
- Nechci nic. - Odpočiň si. Jen…
Tak jsem to nemyslel. Serkanovi zavoláme.
- Klid. Promiň. - Zavolej mu, prosím.
Šéfe, ochutnal bys tu zmrzlinu?
- Kdo ji dělal? - Já.
Jaká je?
Ten základ…
Něco mi tam vadí. Je nakyslá. Zkus tam dát cukr.
- Hned přijdu. - Jo.
Předěláme ji. Cos tam nedal, Halile?
- Podívej se. - Je v ní všechno.
Ale asi vím, čím to je.
- No tak, Halile. - Moment. Dám tam trochu tohohle.
Halile.
Halile. Vyhrň si ty rukávy.
To zvládnu. Klídek.
- Upatlal ses. - Ne.
Inspektor tě na to upozorňoval.
- Vyhrnu ti je. - Ne.
- Jsi jak malý. - Ne.
Natáhni ruku.
- Poslechni mě. - Udělám to sám.
- Stačí je vyhrnout. - Šéfe.
- Vyhrň si je. - Šéfe.
Co to s ní…
Hasane, Emire, vemte si tu práci dozadu.
Pohyb. Nehleďte.
Halile.
Teď to nech.
Nechci, šéfe.
Nech to být.
- Nechci, šéfe. - Halile.
Halile, nech to. Přestaň.
Přestaň.
- Halile. - Šéfe.
To nic.
Ach jo.
Chceš o tom mluvit?
Chceš to probrat?
Nebo třeba obejmout?
Ani obejmout?
Jsi tu tři týdny, a já si toho nevšimla.
- Promiň. - To neřeš.
- To je jedno. - Bože.
Zlatíčko. Chlapče.
Kdyby něco, jsem tady, jo? Klidně se na mě obrať.
- Hele. To nic. - Jo.
Zapomenuto, jo? Necháme to být.
Tak pojď, ochutnáme tu zmrzlinu.
Schválně, jak se ti povedla. Ochutnáme ji?
Jdu na to.
Já se z tebe rozbrečím.
Já se z tebe snad rozbrečím.
- Je dobrá? - Taková, jaká má být.
A ty ses ptal, jestli je dobrá.
Je skvělá. Dobrá práce. Jen tak dál. Já tě podržím, jo?
Nazdar, jak se máte?
Kdes sakra byl?
- Kdes byl? Co? - Ale…
Já tu celý den otročím.
- Feride. Holka. Hoď se do pohody, ne? - A jak to mám udělat?
Už od rána tu dřu jako debil. Takhle to dál nejde.
- Ne. - No jo. Nech to na mě.
Začni makat. Chci tě vidět makat.
Hele, kdes byl? Musela to zvládat sama. Co?
- Vzal jsem malého na zápas. - Koho?
Ty vole. Syna.
- Fakt vtipný. - Neposlouchej ho.
- Kecáš. - Pořádně kecá.
Omlouvám se za něj. Ona tu na to byla sama, chápeš?
- Vyhoď ho. Včera neuklidil. - Jo. Dej si pauzu.
- Já vím. - A břicho… Hele.
- Jo, dobrý. - Vidíš…
Nehneš se odsud, dokud to nezmizí.
- Jo? Myslím to vážně. - No jo.
- Jasný? - Jo, šéfe.
- Sino, můžeš to ochutnat? - Ano.
- Dej mu ji ochutnat. - Moment.
- Prosím. - Ukaž.
Jaké to je?
No tak, šéfe. Vezmi si aspoň čistou lžičku.
Dám ji sem.
Je fakt dobrá.
Někam to dotáhneš. Ale dneska jsi tady.
Dohlídni na něj.
- Díky, šéfe. - Tak zatím.
- Pak mi dej vědět, jo? - Jo.
- Ať mi pak dají vědět. - Jo.
A pohni sebou.
Kdes byl, kámo? Co?
- Vzadu. - Hledal jsem tě. Host se ptá na menu.
- Řekni Melis. - Cože? Je to tvoje práce.
- Musíš být vidět. - A být tady.
- Musíš vyjít mezi hosty. - Potřebuju je ohlídat.
Hele, pojď sem. Tady.
- Mluvil jsi s ním? - O čem?
- O zvýšení platu. - Teď? Na to není čas, ne?
- Teď? - Chce odpověď.
- Sere ji to. Bude mě nahánět. - Teď ne. Teď fakt ne.
- Pardon, podáte mi vinný lístek? - Jistě, hned.
- To snad není možný, Pelin. - Ano?
Host chtěl lístek, ale ty jsi mimo.
- Hni kostrou. A úsměv. - Jasně.
Omlouvám se.
Dobrý večer.
- Dobrý večer. - Slečno Beril, jak se máte?
Dobrý den. Dobře, díky. Odkud znáte mé jméno?
Řekněme, že to je součást naší práce.
Můžu vás hned usadit. Pan Burak už čeká.
Děkuji.
- Ahoj, lásko. - Ahoj.
Prosím.
- Děkuji. - Není zač.
Ještě jednou dobrý večer.
- Děkujeme. - Slečno, co vám nabídnu?
- Dám si skleničku Pinot Grigia. - A pro vás?
- Ještě jednou tohle. - Ano. Hned přijdu.
- Dostali jste e-mail o alergiích? - Ano. Připomenete mi je ještě?
- Nemůžu lepek. - Ano.
- Jistě. - Vůbec.
Už si vzpomínám. Nebojte, v kuchyni o tom vědí.
- Bez problémů. - Skvěle. Díky.
- Old fashioned a Pinot. - Pinot?
- Kazime. - Ano?
Třináctka. Bez lepku. Vyřiď do kuchyně.
Cože? Prosím?
Třináctka je bezlepková. Vyřiď to v kuchyni.
Kdyby něco, řekni, že nám o tom zapomněli říct. Tak utíkej.
Pane Renzo, slečno Nükhet. Dobrý večer. Tudy.
Šéfko Melis.
Co je? Co?
Třináctka. Bez lepku.
Proč mi to říkáš až teď?
Prý nás zapomněli informovat.
- Napsali to do systému? - Teď to tam píšou.
- Ať se na to nezapomene. - Jo.
Cihane, změna na třináctce. Bez lepku. Jo?
- Proč to neřekli dřív? - Co?
- Tak nepracuj. - Neotravuj.
- Ty vole. - Připomenu ti to.
- Hele, půjdu je tam rychle pozdravit, jo? - Dobře.
Záda.
Mistře.
Rád tě vidím.
Nükhet Erenová, kritička.
- Těší mě. - Znám vás z vyprávění.
Hlavně ode mě.
Přisedni si.
Musím do kuchyně. Ale ještě se stavím.
Těch pět minut to zvládnou, ne?
- Víno? - Víno.
Pelin, skleničku?
Děkuju.
Díky.
Na Sinu a jeho skvělou restauraci.
- Na zdraví. - Ano.
Skvělá volba.
- Nevěděl jsem, že přijdete. - Bylo to spontánní rozhodnutí.
Teď ale nepracujete.
- To určitě ne. - Madonna, ta hrůza v očích.
Klídek. Chtěli jsme tě podpořit.
Nepřišla jsem o vás psát recenze.
- Chci si jen pochutnat. - To mě těší.
Psal jsem ti zprávu, že přijdeme.
Máme trochu frmol.
- O něco větší než normálně. Nebyl čas. - Frmol?
Brzo mi vyjde knížka.
Pořad je náročný. Čas nemáme nikdo.
Já jeden díl viděla.
A vy?
Díval jste se?
Nemám čas. Ještě jsem se nedíval.
Bravo. Sledují mě miliony lidí, jen vy dva ne.
Ale asi mi to jde, když má pořad úspěch. Kuchyně mi ale chybí.
- Jak se daří restauraci? - Dobře. Fanoušci a boloňská.
Pořád to samé. Ale tohle menu je mi povědomé.
Vyhoď tu chobotnici.
To je můj recept.
Tvůj vlastní?
Můj recept.
Aha, přidals tam salsu.
Výborně, Salieri.
Dělá, že vidí nabídku poprvé. Ale už si ji pročetl. Přiznej to.
Před návštěvou kina se taky podíváš, kdo ve filmu hraje.
Tohle je to samé. Projdu si lístek, ale ne kvůli kritice.
Klidně si kritizuj.
- Úplně vás v té kuchyni vidím. - To já taky. Ale ne spolu.
Člověk nikdy neví.
- Omluvte mě. Stavím se později. - Už se na to jídlo těším.
- To mě těší. - Pak ještě přijď.
Promiňte, to je šéfkuchař Renzo?
- Ano. - Já ti to říkal.
- Vyfoťme se s ním. - Jo, vyfotíme se.
Klidně požádejte.
- Vidíš? - Hezký večer.
- Díky. - Dík.
Hotovo. Servis.
Vidělas, kdo přišel?
Nükhet Erenová?
Tady je okoun. Kdo?
Nükhet Erenová. Je jako zlé dvojče Vedata Milora.
Ale… to se sem přišli najíst, nebo tu je pracovně?
- Najíst, že jo? - Jako host.
- No do prdele. - Cihane, pojď sem. Poslouchej mě.
Všechno, co půjde na čtyřku, musí být dokonalé.
Než jim jídlo pošleš, ukážeš mi ho. Dáš mi ochutnat.
- Úplně všechno. Jo? - Ano, šéfe.
- Můžeme mít vlastní pořad. - Sere mě to.
- Do práce, kuchyně. - Co teď? Tak jo.
- Proč sem chodili? - Hele. Odsouhlaste mi to.
Kotlety, chobotnice.
- Çekdare, ty jsou tvoje. - Jo.
Si sem jen tak nakráčí…
Kdo jim to vůbec dovolil?
No tak jo.
Opravdu, šéfe?
Opravdu?
Dobrý večer.
- Cihane, pomůžeš mi. - Ano.
- Nech to, co děláš. Rozpal mi to. - Hotovo. Pojď sem.
Vem si chřest.
Až řeknu, přijď.
Melis, ochutnáš tu omáčku?
Rychle.
Bezva. Výborná.
Chobotnice hotová. Losos připravený. Rychle.
- Berno, obloha. - Jo.
- Zašroubuj to. - Co kotlety?
Za 30 vteřin, šéfe.
- Omáčku. - Berno, co ta obloha?
- Dvacet. - Omáčka?
- Hotová. - Jo.
- Pohyb. - Kurva!
- Opatrně. - To nic.
- Šéfe! - Jdu na to.
Přines ještě omáčku.
- Berno? - Záda.
- Pojď sem. - Dobrý?
- Chceš led? - To nic.
- Posol to tu, ať to neklouže. - Sino, šéfe Sino.
- Sino. - Berno, tu sůl.
- Sino, můžeš? - Už jdu.
- Losos v pomaláči. Nezapomeň. - Záda. Bacha. Záda.
Do prdele.
Kurva. Do prdele.
Máme plno, je tu i Renzo.
- A ty kleješ. - Popálil jsem se. Uklouzlo mi to.
- Já neříkám, že schválně. - Hele.
Přestaň. Nejsi jediný,
- kdo ví, že jde o všechno. - To ani netvrdím. Je toho víc.
Ale máte otevřenou kuchyň.
- Jako bych ti vadil. - Jsi slyšet.
- Vždycky mě odtáhneš od práce. - Nechci…
- Šéfe. - Co do prdele chceš?
- Jdu se smetím. - Jasně.
Nechci toho moc. Ale přestaň nadávat. Nebo chci?
- Se Çekdarem mi to neulehčujete. Neklej. - Promiň.
- Už nadávat nebudu. - Díky.
Prosím?
Jdu dolů.
- Nechám to tu. Přijdu si. - Dobře.
Výtah jede dolů.
Sklep, třetí patro.
ZÁKAZ PARKOVÁNÍ
- Jak je? - Dobrý, jde to.
Zjistila jsem to, když jsem vyzvedávala děti.
Proč mi nebereš mobil?
Mluvil jsem s mámou. Je to v pohodě.
Ví, že přijedeš taky. Peníze jsem poslal. Takže v pohodě.
Dobře. Můžeme? Nejdřív zajedeme k tobě. V Izmiru budeme kolem druhé ráno.
Já přijedu zítra.
Přijedu tam zítra.
O nic nejde. Jo? Přijedeš první, já po tobě.
O nic nejde. Nic to nezmění.
Máme tam naprostý mordor. Potřebují mě.
Stejně jako tvoje rodina.
Máma je tam sama.
- A to s tím tátou… - Hele.
Uklidni se. Nech toho, prosím. Fakt.
Netlač na mě.
Proboha svatého.
Budeš toho litovat. Celý zbytek života. To bys chtěl?
Je to jedna noc. Práce je důležitější?
Jsi v pohodě?
Nevypadáš tak.
Proč tohle děláš?
Proč do mě valíš? Chceš, abych se cítil blbě.
Všechno je v pohodě, jasný? Vážně.
Kdyby se něco stalo mámě, přijedeš.
Poslouchej mě.
Všechno je v pohodě. Jasný?
Opravdu. Zítra tam přijedu.
Mluvil jsem s nimi, vědí to.
Teď musím být tady. Nevymlouvám se.
Tohle mi nedělej.
Slibuju, že přijedu. Vážně.
Jsem utahaný.
To bude dobrý.
Sino.
Chápeš, že má táta narozeniny?
Ahoj zítra, jo?
Výtah jede nahoru.
Sklep, druhé patro.
Halile, odnes ty talíře.
Teď dozdobíme dortíky.
V pohodě?
- Co ruka? - V pohodě.
Záda.
Chřest je hotový.
Hned si přijdu.
Šéfe. Šéfe.
Šéfe!
- Vynesl jsem smetí. - Jo, hned přijdu.
Máme cuketu?
Záda.
- Co ta cuketa? - Budu vzadu.
Záda.
- Děkuji, - Snad chutnalo.
- Tady! - Jistě.
- Co je? Neskórovali jsme? - Dobrý večer, co si dáte?
- Třeba ještě zaskórujeme. - Dobrý večer.
- Co si dáte? - Dobrý večer.
Budu upřímný. Z té nabídky nejsme zrovna nadšení.
To máte fakt všechno maso polité omáčkou? Nejde to z toho vyčíst.
- Neláká nás to. - Klidně si zatím objednejte pití.
S jídlem počkáme.
- Jsme abstinenti. - Opravdu? Dobře.
Hoši, objednejte si, pokud už víte.
- Dám si rizoto. - Dobře. Píšu si.
- Vy? - Co si mám dát?
- Objednám si a pak se to vyhodí. - Proč?
Kámo, mě už teď přešla chuť.
Nemáte steak?
Bohužel.
- Promiňte. - Ano?
Nemáte instagram?
Pardon.
- Chcete poradit? - Omlouvám se za něj.
Co třeba kobe? Je to hovězí z Japonska.
- Moc dobré maso. Určitě vám zachutná. - Zůstanu u lokálního.
Japonsko ne. Nemáte roštěnec nebo steak? Obyčejný.
- Bez omáčky. - Pardon, vaříme jen to, co je v lístku.
Hele, slečno. S touhle nabídkou přišla tahle restaurace.
Píše se to tu. Celou dobu to mám před očima.
Masa je tam dost.
Ale můžeme je připravit jen tak, jak je tam napsané.
- Jsou marinovaná. - Proč je nepřipravíte tak, jak chceme my?
Vaříme to, co je v lístku. Recepty neměníme.
Fajn, zavolejte provozního.
- Tohle nikam nevede. - Dobře.
Ömere, čum na ni. To je kočička.
- Je to kočička, kámo. - Neřekneme jí, ať se přidá?
Až skončí, může se přidat.
- Hrabe ti, kámo? - Přátelská nabídka.
- Jsem… - Je sjetý, nech ho.
- Dobrý večer. - Vy jděte. Dobrý večer.
Prosím. Děkuji.
Grilovaného okouna.
Jako sportovec potřebuju protein. Co doporučíte?
Tak se podívejme.
- Hovězí žebra. - Rybu, nebo hovězí?
- Už víte? - Dám si hovězí žebra.
Pokud se nemůžeš rozhodnout, zeptej se.
Hele, já se dívám. Nevím, jasný?
Pokud mi řeknete, co preferujete, třeba pomůžu.
Dnes určitě doporučuji mořské plody.
Losos a mořský okoun jsou skvělá volba.
Ano, to je fakt skvělé doporučení.
Ryba a červené se k sobě dokonale hodí.
- Bravo, blahopřeji. - Máte pravdu.
Co sis vybral ty, synku?
- Já už si vybral. Čekám na vás. - Jo?
- Hovězí žebra na houbách. - Jistě.
Jsou mírně pikantní. Můžete je mít i bez chilli.
- Tak bez chilli. - Trochu chilli zvládne. Zvládne to. Jo.
- Dobře. - A já kotlety.
- Dobrá. - Jistě.
- Jak je propečeme? - Středně.
- Středně propečené. - Ano.
Takže pro vás jehněčí středně propečené kotlety.
Slečně kachnu s brusinkami a pro mladého pána hovězí na houbách.
- Ano, ale zapomněl jste na dámu. - Moc se omlouvám, slečno. Co pro vás?
Já si dám okouna s černou čočkou a výhonky.
- Skvělá volba. - A co vegetariánství?
Jsem pescetarián.
- Pescetarián? - Vaše lístky.
- Měníš názory jako ponožky. - Kdyby něco, řekněte.
Chápeme, řekneme si. Jděte.
- Hezký večer. - No ne?
Na veganství přejdu postupně.
Ochutnej to. Co na to říkáš?
- Ochutnáš taky? - Ano, prosím.
- Úžasná. - Že jo?
Dej i Kazimovi.
- Co se tak ksichtíš? - Sedmička mu dělá peklo.
- Tak je nech mně. - Ne. Cengiz mě už u nich viděl.
- Nemusíš. Já už si na ně zvykl. - Jak chceš.
Takoví se najdou všude. Flusnu jim do pití?
To bych rád, ale oni pijí víno.
Pořád si říkáme, že někam zajdeme. Nezajdeme si po práci zatancovat?
- Twerkováním by se ti ulevilo. - Pojď.
- Uděláme si to hezký. - Řekni, že jo.
Domácí mě vyhazuje z bytu. Mám problémy ve škole a s vízem. Nemůžu.
Co to říkáš, prosím tě? Zvu tě. Jako bys to nevěděl.
Tak jsem to nemyslel. Najít si práci je těžké.
- Co když budu hostům vadit? - Nebudeš.
Co je? Odnes to.
- Servis. - Dobré.
- Uvařím ti další. - Jdi.
- Ještě to dopiju. - Jo, jdi.
- Nech mi to tu. - Jo, jasně.
Beru si, šéfe. Pardon.
Tak jo, lidi.
Potřebujeme tři plátky masa.
- Cože? - Objednávka.
- Si děláš prdel. - Důležitým hostům se nelíbí nabídka.
- Cengizi. Si děláš… - Kdo?
To je vtip? To tu neděláme.
- Není. - Zapomeň.
Myslím to vážně. Jsou důležití.
- Vlastně jejich strýc. - Co?
Nechceme problémy. Udělejte to.
- Jaký strýc? - Přestaň křičet.
Hele. Vedeš restauraci.
- Škodíš tím sám sobě. - Ne. Když to neuděláte, vy uškodíte všem.
- Hovno. - Çekdare.
- Nechci toho tolik. - Řekni Sinovi.
- Tři plátky. - Zmiz.
Co tu řešíte?
- Potřebujeme tři plátky masa. - Co?
- Tři. - Někdo má důležitého strýčka.
Chtějí odříznout tři plátky masa.
- Ať sežerou mnou ulovenou gazelu. - Zapomeň.
Tvrdíš, že máme frmol, ale kdes byl, Sino?
- Udělejte to pro mě. - Co to meleš?
Konec diskuze. Neztrapňuj mě.
- Tři plátky. - Poslouchej mě.
Tři plátky masa.
- Drž mě, jinak ho uškrtím. Mám ho dost. - To je hrozná číčovina, ty vole.
Co si jako myslí, že dělá?
- Çekdare. - Co je?
Až to doděláš, uřež jim je. Dej jim k tomu brambory.
- To vůbec. - Berno, řekni si Çiğdemovi.
- Brambory. - Co?
- Jdu na to. - Ne.
Přines ty brambory. Co tu ještě děláš?
Hele. Proč s ním ve všem souhlasíš?
- Ve všem ne. - A co bylo tohle?
- Odmítls ho? - Çekdare, uhni.
Neděláš to poprvé. Nepokoušej své štěstí.
- Myslím to vážně. - Uhněte.
- Berno, pomoz mi. - Jo, šéfe, jasně.
- Zavři. - Jo, šéfe.
- Çekdare. - Co, šéfe?
- Odřízni tři plátky masa. - Sino.
- Než přijdu. - Hotová kebabárna.
- Přestaň. - Sino.
- Tři. - Kebabárna!
Celý nám to tu posere.
- Máme… - Přestaň mi funět za krk.
Chci, aby to tu šlapalo.
- Nedělám naschvály. - Máme plno.
- Následky znám. - No dobře.
Procházím.
Chová se divně.
- Nic neříká. Slyšíš? - Jo.
Posloucháš mě?
Půjdu si dozadu zavolat.
- Renzův stůl. - Záda.
Kachna. Tak jo, jdi si. Já jdu makat.
- Do hajzlu. Záda. - Běž.
- Udělám to. - Záda.
- Víš, proč kachnu? - Ne.
Aby zjistil recept.
Jeho recepty tu nevaříme.
- Vymysleli jsme je spolu. - Uhni.
Už pod ním nepracuješ. Koho zajímá jeho názor?
- Do prdele. - Melis, můžeš?
Opatrně, pálí to.
Pak si to vezmu.
Kdo to dává až dozadu?
- Chce to pepř. - Co to má být?
- Nevím. - Není to dobrý.
- Tak já to naředím. - Daří se vůbec něco?
To musí do nabídky. Sendvič.
- Jsi hrozně slyšet. - Jo?
Přijmi sem důchodce, budou vařit špenát.
- Nechci problémy. - Dementi.
- Skousněte to. - Kuchyně.
Můžeme vařit i gazely.
Hřebenatka, mango, polenta, okoun s fenyklem.
- Kachna, brusinky. - Cože?
- Neslyším! „Ano, šéfe!“ - Okoun.
- Co to s vámi je? - Ano, šéfe.
- Říkala mango? - Okoun s mangem.
- V pohodě? - Díky, šéfe.
- Hotovo? - Jo, šéfe.
- Zvedni to. - Co losos?
- Něco hotového? - Losos 30 sekund, šéfe.
Cihane. Máš tu hrozný binec. Ukliď si tu.
Podívej se, jak to vypadá.
- Odnes to dozadu. - Šéfe.
Serkan se vzadu dívá na fotbal a já tu dřu.
Cihane, jak jako? Ano, jsi tu sám, ale musíš si tu…
- Losos je hotový. - Šéfe…
- Zavolej sem Serkana. - Melis.
- Ano. - A toho nádobí se zbav.
- Už jdu. - Ano.
Melis. Losos, chobotnice. Je tam všechno.
Mě z toho asi jebne.
- Kde je Serkan? - Kousek ode mě.
- Pojď se podívat, kde je. - Zbláznil ses? Slez.
- Hned! - No jo, no jo.
Zbláznil ses? Ty se díváš na fotbal?
- Je to důležitý zápas. - To je mi u prdele! Padej.
- Dělej. - Tohle si vem.
- Makej. - Tak už ho vyhoď.
- Hned by letěl. - Máme otevřenou kuchyni a je tam binec.
- Ukliď to. - Záda.
Dneska děláš samé problémy.
- Skóre? - Dva jedna. Záda.
- Kecáš. Tak běž. - Záda.
- Jak je? Bezvadně. - Dobrý. Co ty?
- Něco pro mě? - Konzervy.
Odnes je. Jo.
Pojď sem. Sem. Pojď sem, ty lumpe. Cos zase vyvedl?
Ale nic. Mám se bezva. Záda. Fakt skvěle.
- Občas se zastav. - Odpal.
Je tu Pelin, vole. Zmiz.
Jdi.
- Záda. - Určitě to skončí 3:2.
- Tři dva. - No jo.
- Leda ve snu. - Hele!
Moment.
- Běž. - Záda.
Nemáme talíře. Pohni.
- Umyj je. - Jo.
- Už ho vyhoď. - Čekám.
- Klid. - Dělá špatnou vizitku. Uvědomuješ si to?
- Našla bys teď někoho na myčku? Co? - Vyhoď ho.
- Šéfe, už jdu. - Už mě sere.
On umývá nádobí? Záda.
Tak někoho sežeň a uvidíme. Jo?
Melis.
Tohle vrátili.
- Proč? - Nedovařené.
Co je? Záda.
- Prý nedovařené. - Nedo… Jak to?
- Nechtěli středně propečený? - Chtěli.
Takhle to má vypadat.
- To jsem řekl. - A oni?
- Prý je to až moc růžové. - Takhle to má vypadat.
- Ale… - Dnešek je snad prokletý.
- Je magor. - Na vyhození.
Prý ty jehněčí kotlety pořád bečí.
Dneska je tu sjezd dementů?
- Stůl? - Sedmička.
- Vysvětlím jim to. - Stůj.
- Hele. - Pusť mě.
- Vidíš? - Sere mě to.
- Dneska tě mám dost. - Vysvětli jim to.
- Uvař to. - Kazime.
- Stalo se. - Říkáš jim hovna.
- Nech je. - Neudělám to.
- Uděláš. Jinak odpal. - Zapomeň. Klidně skončím.
- Takhle to má vypadat. Růžově! - Neřvi na mě. Já to vím.
Nech toho, Çekdare. Mám dost práce.
- Dost. - Dělají to kvůli dýšku.
- Dnes ne. - A tobě to nevadí.
- Melis, proč to jídlo vrátili? - Už to máme vyřešené.
Očividně měli problém. Proč?
- Už jsme to vyřešili. - Odpověz mi.
Proč ten talíř vrátili?
- Prý nedovařené maso. - Aha.
- Nespokojený host. Takže problém. - V tom problém není.
Ale v tom, že tvůj tým neumí lidem vysvětlit, jak má to maso vypadat.
- Takže za to může můj tým? - Přesně.
Hele, podívej se. Takhle mají kotletky vypadat. Vidíš?
Vevnitř růžové a šťavnaté.
- Hrůza. - Co s tím má můj tým co dělat?
- Servis. - Chápeš, že takhle to má vypadat?
- Servis. - Tak já ti něco řeknu. Pojď sem.
Pokud odsud hosté neodcházejí a nevykřikují „to bylo dokonalé“,
„úžasné“, „pohádkové“, pak to, co tu předvádíš,
je úplně k hovnu. Je to jasný? Jo, a ještě něco.
Za řeči ti neplatím. Očekávám jídlo, které bude hostům chutnat.
Poslouchej mě. Podívej se na mě.
- Melis, do práce. - Moment. Dělals někdy v kuchyni?
Uvařils někdy něco dobrého? Ne. Víš houby. Stejně jako tvůj tým.
- Nebo jo? - Záda.
Vidíš, jak tady dřou? Co?
Podívej se, jak makají. A proč? Vydělávají ti prachy.
A co ty děláš?
Ani nám nepoděkuješ a povyšuješ se nad nás. Jsi úplně mimo.
Vůbec nevíš. Máš vůbec nějaký plán?
Ne. Neuvědomil sis, kolik jsi přijal rezervací.
Nevíš, jak jsi nám tím zavařil. A pak po nás chceš tři plátky masa.
- Do hajzlu! - Pracuj.
- Hele, hele. - Stačilo.
- Už mě to nebaví. - Opatrně, Melis.
Víš kulový. Víš hovno. Vždycky si sem přijdeš a povyšuješ se.
A odmítáš se učit. Proč taky? Rozmazlený fracek.
Táta ti najal otroky, kteří mají skákat, jak ty pískáš…
Oni ti to možná žerou, ale lidi v kuchyni ne.
Nikdo si tě tu neváží a nikdo tě tu nechce.
A ty v jednom kuse kňouráš. Chápeš? Kňouráš.
A ujasněme si ještě něco.
Ten plat za to kňourání nestojí. I kdybys ho zvýšil.
Zvýšil? Cože? Jak jako zvýšil?
„Jak jako zvýšil“?
- On se ještě ptá. - Pracuj.
- Proč se mě ptá? - Melis.
Sino.
Si…
Ještě jednou, a letí.
- Nech toho. - Jo? Kéž by.
Padej. Máme tu práci.
- Co je? - Nevím.
Pelin. Ukliď na záchodech.
Moment.
- Umyj je. Je to hnus. - Kazime, půjdu za Renzem.
Jo. Ale proč ten spěch?
Dobrý večer. Chutná vám? Dáte si ještě víno?
- Žádné starosti. - Jistě.
- Tohle klidně odneste. - Dobře.
Dobrou chuť.
- Přinesla byste nám trochu zátaru? - Zátar. Ano.
Ten předkrm je dokonalý, jen potřebuje trochu nakopnout.
Dáte si ještě něco?
- Hned přijdu. - Zátar!
Nejsme v televizi. Nechceš si užít hezký večer?
Kéž by to šlo, vážně. Chutná to dobře.
- Ale chybí ti tam zátar. - Ano.
Něco ti řeknu.
Takhle to bylo se Sinou vždycky. Talent sice má, ale potřebuje postrčit.
„Dělej, Sino. No tak, Sino.“
Pořád přemýšlí, v čem se může zlepšit.
Mně to vlastně moc chutnalo.
Na světě není jenom tekutý dusík a sous vide.
- Ochutnáš? - Jíme to samé.
Ochutnej, prosím, Nükhet.
Tvrdohlavý mezek.
No dobře.
Jednoduché.
Chutné.
Ale neohromí.
Nic okázalého.
- Nic okázalého. - Chápu.
Samozřejmě, že chápeš.
Jenže otázkou je…
Potřebuješ na podávání něčeho takového nóbl restauraci?
Co teď po mně chceš?
Mám jim napsat špatnou recenzi? Nebo co?
Ne. Chci, aby sis uvědomila, co tu jíš.
Já jsem upřímná. Proto jsem ti řekla, že mi to chutnalo.
Mimoto…
Posuzování jídla je jako sex.
- Mamma mia. - Jo.
Musíš si vystačit s tím, co máš, a užít si to.
A nelpíš na tom, co chybí.
Tak jez.
Kuchařiny jsi nechal. Nech je dělat svou práci.
- Váš zátar, prosím. - Jo.
- Dej si. Ne. Sì. - Ne.
- Ochutnej to. Vážně. - Nedám si.
- Je to dobré. - Dobrou chuť.
- On půjde. Fakt. - Hele.
Počkej si na to.
- Nech toho. - Nepleť se do toho.
- Načapají vás. - To je jedno.
- No a? - Řekni mi něco o Renzovi.
- Je to typický Ital. - A dál?
Je vtipný, je hezký a je sexy.
- Sexy? Bezva. - Jo.
No tak fajn. A já ne?
- Pak už jen Kazim. Promiň. - Tak to tě asi hodí domů Renzo.
- Hodím ji domů já. - Ty máš auto?
- Jezdí metro. - Ničím ani nejezdíváš.
- Nebuď naštvaný. - Nejsem.
Utrhuješ se na mě. Servis.
- Mám práci. - Kotletky.
Ty mě jednou zničí.
Usmíváme se.
Šup, šup.
- Pojď sem. Podrž to. - Jasně.
- Šéfe! - Ruku.
- Šéfe! - Neboj se.
Máš tam celou cibuli.
- Vyláme si zuby. - Co děláš?
- Jen ať si dá. - Co to děláš?
- Odnes to. Jdi. - Je to spálené.
Vrať se. Zpátky.
- No, šéfe? - To nejsou kotlety.
Já vím, šéfe. Díky.
Tak jdi. Honem.
Pohyb.
- Jak ses rozhodl? - Nevím. Jsem takhle spokojený.
S dovolením, vaše kotletky.
- Co to je? Co má tohle být? - Kotletky, které jste chtěl odnést.
Ty kotletky nemyslím.
- Tohle. - Selime?
Máte prst v jídle. Jsme snad na benzince?
- Bože. - Já to sním.
- Proč bys to jedl? - Mám to odnést?
Ne, to neříkám. Říkám, že tam strkáte prst.
To je všechno. Proboha živého.
Hrozný místo, tohleto. Kolikrát už?
- Jsme snad v Eminönü? - Neřeš to, zlato.
Proč tam strkáte prsty? A co to maso? Je úplně na uhel.
Jak jsem ho chtěl připravit? Co? Tak jak?
- Středně propečené. - A tohle je?
Co? To není středně pro…
- Napoprvé to tak bylo. - Bože.
Ale vy jste to vrátil.
Kuchař vzkazuje, že kotlety mají být uvnitř růžové.
- Tak vzkazuje? Moment. - Dobrou chuť.
- Prosím. - Zavolejte mi nadřízeného.
Prý mi vzkazuje, že mají být uvnitř růžové.
- Přiveďte ho. - Dobře.
- Tati. - Zlatíčko?
- Musíš to dělat? - Tys neviděla, co se stalo?
- Asi je nový. - Nemusels křičet.
Nebuď směšný. Tohle je špičková restaurace. Musí mít zkušenosti.
Prst tam byl, ale ne v jídle.
- Vážně? Bože. - Nepřeháněj.
- Už toho mám dost. - Křičíš.
- Pořád. Uklidni se. - No jo.
- Už sem jde provozní. - Bože, dej mi trpělivost.
- Trpělivost, prosím. - Selime!
Dobrý večer. Chtěl jste se mnou mluvit?
Díky personálu jsme tu ještě neměli chvilku klidu.
Mám těch jeho drzostí po krk. Navíc strčil prst do jídla.
Nepřijatelné. To jsme na benzince?
- Ano. - Kdoví, kam ty prsty strkal?
Omlouvám se. Postarám se o to.
Mohl bych vám jako omluvu nabídnout dezert?
A vy tu řešíte dezert. Ještě nám nepřišel hlavní chod.
Přinesu vám lístek. Hned to bude.
- Obsloužím vás já. - O to mi nejde.
Jsem vytočený.
- İpek, už mě s vámi nezvi. - To ne. Už tě zvát nebudu.
Za to můžeš ty. Takový nebýval.
Já? Nezačínej.
Myslíš si, že jsem slepá?
- Co to s tím má co dělat? - Nehádej se.
Je to ponižující.
K tomu stolu nechoď. Jo?
Nechoď tam.
Obslouží je Pelin.
- Už tam nechoď. - Dobře.
Kazime.
Pojď sem.
Dobrá práce.
Děkuju.
Jen tak dál.
- Děkuju. - Jdi to vydat.
Jedenáctka, servis.
Berno, co je? Řízla ses?
- Do nehtu. - Tímhle si to utři.
- Řízla ses do nehtu? - Co když je v jídle?
- Klid. Řekneme to šéfovi. - Ne, prosím. Šéfe…
- Za chvíli začnou jíst. Zbláznila ses? - Už začali.
Cihane.
Začni hlavní chody na 13.
Jsou bezlepkoví.
- Dávej si bacha. - Jo.
- Jdi, Berno. Běž. Tu ruku musíš… - Záda.
- Za jak dlouho kachna?
Už to prská, šéfe. Stačí říct.
LÉKÁRNIČKA
- Servíruju. - Tady.
Tak jo.
- Cihane, makej. - Jo.
Kachny. Pálí to, šéfe.
Záda. Horký.
Ještě, ještě.
Berno, pohni.
- Co tam děláš? - Šéfe.
Omáčka hotová?
- Ne. - Dodělám.
- Jo. - Cihane, máme místo na sporáku?
- Máme. - Na tom velkém?
- Na čtvrtém. - Rozpal ho.
- Zapáleno, rozpaluju. - Dělej, Berno.
- Moment. - Záda. Pálí. Záda.
Záda.
Tak jo.
- Ano! - Záda. Protein.
Záda. Rychle.
- Míchej. - Jo.
Odnesu to.
Jo?
Tady to máš.
Jak vypadám?
Skvěle. Jdi. Hlavně klid.
Berno, chce tě 11.
- Co? - Jedenáctka.
- Záda. Berno, uhni. - Jedenáctka.
No, no, no.
Kam zmizela?
Šla si zavolat.
Výborně. Bravo. Výborně.
Jenom ta omáčka… Je odbytá.
- Odbytá? - Přesně tak.
Stejně jako ji odbyli v mém pořadu.
Není úplně špatná.
Mohls říct, že ji pozveš.
- Proč? - Připravil bych se.
Nejsme přece cizí.
O co ti jde?
- Vzals sem kritičku. Proč? - Chci tě podpořit.
- Hledáš před ní chyby. - Nepřeháněj, Sino.
- Tak to chodí. - Ví o ní manželka?
Sino.
O co ti jde?
Tak mluv.
O co jde tobě?
Nebereš mi telefon. Neodepisuješ.
Chceš to vědět?
Obrals mě o 200 000 dolarů.
Dobrý den. Promiňte, ale váš pořad si nikdy nenechám ujít.
- Fotku? Tak jo. - Prosím.
Budete tak hodný?
Prosím.
- Bezva. - Půjdu sem.
- Pojďte. - Ano.
- Děkuji. - A teď to gesto. Jo.
- Skvěle. - Děkujeme. Díky.
- Prosím. - Hezký večer.
Přinesl byste mi bílé?
To je kuchař. Trochu respektu.
- Můžete? - Pardon.
- Sežeňte si číšníka. - Oni vás objednají.
Sino.
Máš už jen tři měsíce. Ten pořad…
- Jen co si vyděláme. - Splátky ne.
- Ale najednou. - Tolik nemám.
- Ať nelituju, že jsem pomohl. - Teď nic nemám.
- Ty peníze jsem investoval. - A kam se poděly?
Kdybys byl chytrý, vydělával bys majlant. To ale nevadí.
- Potřebuješ chytré lidi. - To už mám.
Jo, ale tvůj parťák je debil.
- Jako bys ty měl chytré. - Chci kuchaře, jako jsi ty.
Nevím, jasný? Nemůžu ti pomoct.
Napiš kuchařku. Zahraj si v reklamě na polévku. Polévka. Jo.
Bylo by to jako kdysi. Ty v kuchyni, já bych byl tváří.
- Bylo by tu narváno. - Ne.
Co prosím?
Proč jsem ti půjčoval?
Aby sis našel partnera.
Fajn. Ty si necháš 70 procent a já 30.
Rozhovory v televizi, na sociálních sítích…
Představ si ty recenze. Nejen od Nükhet.
Renzo, na tohle teď nemám čas.
- Teď nemůžu uvažovat o… - Sino.
Proberu to s Melis. Mám toho hodně.
- To není hned. - Pardon. Snad nejdu pozdě.
- Ne. - Ať to nevychladne.
- Dobře. - Jen jez.
- Je to skvělé. - Vypadá to tak, ano.
Precizní práce.
Dobrou chuť.
Odkud je ta kachna?
- Z farmy v Burse. - To je to nejlepší.
Chutná to skvěle. Máte mou pochvalu.
Něco by mě ale zajímalo. Jak to, že jste se z toho tlaku ještě nezbláznil?
Vysvětlím ti to.
Mít vlastní restauraci je těžké. Ale s trochou sebevědomí
a se skvělým týmem…
Skvělý tým si poradí, i když je kuchař průměrný.
Ano. Jo. I to se samozřejmě může stát.
- Tu omáčku jste vařil vy? - Už jsem se ptal. To sous-chef.
- Pochvalte ji za mě. - Dobrou chuť.
Jak říkám, dnes jsem si to sem přišla užít.
Asi bych to tak měla dělat častěji.
- Renzo? - Asi.
Protože po určitě době
si pamatujete pocit z jídla, ne chuť.
Třeba takové odpolední fazole s rajskou omáčkou a těstovinami.
Nebo sendvič s masovými kuličkami po škole.
- To je romantika. - Renzo.
Pardon, tohle musím vzít.
- Ne, to nic. - Nespěchejte.
Ano, drahá?
Vždyť jsme si teď volali, ne?
Dobře, zlato. Jdi spát.
Dobrou noc.
- Dítě? - Matka.
- Má demenci. - To jsem nevěděl.
Poslední dobou se jí to zhoršuje.
- Snad se to zlepší. - Díky, ale bohužel nezlepší.
Snažím se teď s ní trávit víc času.
Aspoň tak nemám výčitky svědomí.
Chápu.
Pardon, ale já nechápu, proč byste si měla něco vyčítat.
Je to nemoc. Nic s tím nesvedete.
Můžu vám něco říct?
Časem si uvědomíte, že myslíte jen na sebe.
- To přece musíš. - Nemusíš.
Nemusíme. Je to jen volba.
A když máte to štěstí a dožijete se 40 let, uvědomíte si,
že nikdy nic netrvá věčně.
Uvědomíte si, že jim chybíte
a že vám to chtěli mockrát říct, ale nechtěli vás rozrušit…
Na to se nedá připravit.
Zavařilas mi mozek.
Zavařilas mi ho.
Máš pravdu.
Nepřipijeme si na zavařené mozky a naše rodiny?
Omluvíte mě? Musím si zavolat. Naléhavě.
Na zdraví.
- Stůl? - Tamten.
Nevěděli to?
Mohlas mi říct, že v tom je víno.
Je v tom víno.
Mami, už tátu operovali?
Brzy, synku.
Můžu s ním mluvit?
- Počkej. Fuate? - Můžete mě poslouchat?
- Sina. - Já to snědl.
V životě jsem neměl kapku alkoholu.
- Chci pomoct… - Jo? Nedávejte mi do jídla víno.
Tati, prý tě budou brzo operovat. Jak to zvládáš? Dobrý?
Jsem v práci. Nemohl jsem přijet.
Snad ti to máma řekla. Co?
Nemám se dobře. Nelepší se to. Ty jsi asi v práci.
Jo, tati, jsem. Chtěl jsem přijet, ale máme tu šrumec…
Ale nemůžu se soustředit, myslím na tebe.
Ale zvládáš to, ne?
- Sino! Pojď sem. - Už jdu. Tati, už musím.
Asi nějaký problém v kuchyni.
- Neříkal jste… - Ahoj. Čau.
- Co je? - Hádají se.
- Kdo? - Pohni si.
- Co? - Jsou nasraní.
Kvůli čemu?
- Ano… - Proč jste mi dali do rizota alkohol?
- Ano, uniklo nám to. - Za tu chybu zaplatíte. Neboj.
Zavřou to tu. A ta káča si o to koleduje taky.
Promiňte, co je za problém?
- Tu ruku… - Uklidněte se.
Prosím. To se stává.
- Jo? - A ty jsi kdo?
- Strejda mi to nebere. - Zavolá.
Co tu chcete?
- Proč se tu srocujete? - Kdo jste?
- Ne. - Nezvedejte ty ruce.
- Pan Sina se omlouvá. Vyřeší to. - Oba dostanou varování.
S dovolením. Já jsem ten šéfkuchař. Vyřešíme to.
- Co je za problém? - Vy to nevíte?
- Ne. - Nejste šéfkuchař?
Zeptejte se zaměstnanců.
- Pravda. - Hele. Uniklo mi to.
- Nevěděl jsem. - Nedorozumění.
- Vyřešíme to. - Víš, co tě čeká?
Já tě roztrhnu.
- Hej! - Jsi nahraný, jasný?
- Ty vole. - Uklidněte se.
Klid, prosím. Nevztekejte se, prosím.
Hele. Co se stalo? Vyřešíme to.
- Fajn. - Slibuju.
Otevřeli si na nás hubu. Zavolejte je sem a dejte jim padáka.
- Na mě se dívejte. - Poslouchám.
Dejte jim před námi padáka.
- Pak vám uvěřím. - Jo.
- Pracuju s nimi roky. - Nechovali se slušně.
- Byl jsem u toho. - Ano.
S tím nemám problém. Chci vám pomoct…
Poslouchejte mě. Máte poslední šanci. Já jsem Ömer Topçu, jasný?
- Začnete se chovat slušně. - Jo.
Jinak vás to naučím sám.
- Dobrý. - Jo?
- Mlč už. - Štěstí, že přišel. Jinak bys něco viděl.
Vyřešíme si to po svém.
- Pan Cengiz se vám ozve. - Jo, klid. Hlavně klídek.
Jen počkej. Počkej. Ještě něco uvidíš.
Přijďte zase. Rádi vás zase uvidíme.
Kdo to je? Ti borci? Co jsou zač?
Co? Co se stalo? O co tu teď šlo?
- Dneska podruhé. - Já to nevěděl.
- Podruhé. Vyřeš si to. - Co se stalo?
„Proč se mi tohle děje?“
- „Co se stalo?“ - Ale…
- Mají konexe. - Hádali se.
To se nesmí opakovat.
No a? Třeba měli pravdu.
- To řekni inspekci. - Tak hrozné to není.
- Proberu to s Melis. - Vyhoď je.
- Mám na to lidi. - To je normální.
- To už jsme řešili. - Ne.
- Vyřeším to. - Víš jak.
- Přestaň. Hrozný večer. - Hele.
- Musím pracovat. - Podívej se na mě.
Tohle místo nese tvé jméno a moje prachy.
Radši mě nepokoušej.
Do prdele.
Nevšímej si mě.
Do prdele.
- Bála jsem se ho. - Nechte to.
- Jděte dozadu. - Šéfe.
Všichni běžte dozadu. Hned.
Çekdare, dozadu. Dělej.
Koukni na ně.
Co… Berno, co se stalo?
Vy pracujte.
Copak?
Do práce.
- Dozadu. - Šéfe?
Pracujte dál.
Berno, o co šlo?
- Zavolali… - Ty mlč.
Tak co? Mluv.
Šéfe, zavolali si mě k sobě.
Řekli, že jim chutná. Zeptali se, co v rizotu je, a já jim to řekla.
- A? - Rýže, máslo, bílé víno.
A pak začali křičet.
- Proč začali křičet? Co? - Prý jsou abstinenti.
Naštvalo je, že je v rizotu víno.
Je to pravda, Melis? Vadilo jim víno v rizotu?
Tak to nebylo. Naštvalo je, že jsi řekla, ať nechodí do restaurace,
když o rizotu vědí houby.
- Hezky. - Proč jsi to řekla?
- Přestaňte křičet. - Jak to mám vědět?
Řekli, že nechtějí v jídle alkohol?
- Řekli, že nepijí. - Ale…
A jak jsme to měli vědět?
- Musíte nám to napsat. - Musíte nám to psát.
Jak to máme vědět?
Rizoto máme na menu chvilku. Nevěděli to.
Takže podle tebe si musíme… Alkohol. Lepek. Všechno.
Řekni si svému týmu. Musíte se ptát.
- Ani já to nevěděl. - Pište to.
Tak když ani ty…
Ať tvůj táta zatahá za nitky.
Někam si odjeď a něco se tam nauč. Ty umíš, ty taky, ty taky.
- Ty ne, Sino. - Sino, ne.
Náš problém jsi jenom ty, Sino.
- Nech toho, prosím tě. - Pusť mě.
- Jo. - Nepíšeš přípravy. Neobjednáváš.
- Chodíš pozdě. - Çekdare.
Moment, Melis.
- Jsi moc měkká. - Prosím.
Mně je to jedno.
A víš, co je na tom nejhorší? Podělals to nám všem.
- Přestaň. - Dost.
Nesahej na mě.
- Podělal. - Nech ho mluvit. Poslouchám.
Prý budeme slavní. Fakt?
- Prý další Noma. - Prosím.
„Budeme jako Noma.“
S tebou jako šéfem bychom neprodali ani párek.
Ale ty si klidně hulíš trávu. Gratuluju, další zfetovaný…
- Přestaň. - Ne. To už stačí. Mlč.
- Ty debilní sráči! - Já tě zabiju. Kreténe.
O co ti jako jde?
Už dobrý, jo.
V pohodě. Dobrý.
- Viděli jste to? - Klid.
Já jdu. Jdu pryč. Jdu pryč.
Çekdare, dost!
Do prdele…
- Tak pojď. - Co to děláš?
- Jdi do prdele. - Co děláš? Přestaň.
Držte ho!
Jdi do prdele! Co tě žere? Co?
Drž už hubu!
Pojď sem!
Vidíte, jak se dělá?
Omlouvám se.
- Promiň. Můžu za to. - Co se tu děje?
Za to můžu já. Mluvil jsem s Berno. Jo?
Vyřešeno, jo? Mluvil jsem s ní. Zapomněl jsem na to já.
- Jo? V pohodě. - Dobře.
Dneska byl napjatý celý den.
- Já jsem nic neudělal. - Mlč, jo?
- Mlč, Sino. - Jasně. Jo.
To je ten strýc takové zvíře?
Prý nás zavřou. To můžou? Co teď?
Nevím. Trochu se to tu zvrtlo.
Třeba by se to nestalo,
kdybys mi pomáhala vzadu.
Vidíš, co se tu dělo? Co?
Cože?
Ty mi na to říkáš tohle?
Melis…
- Jo, říkám. - Fakt?
Kdybych ti pomáhala?
Podívej se na mě.
Kdybych ti pomáhala?
Šéfe Sino.
Vyřešeno?
Co má být vyřešeno?
Co chcete vyřešit?
Mluvte. Co chcete vyřešit?
Užs to vyřešil?
Sino, o čem mluví?
- Vypadni. - Co je?
Nesahej na mě!
- Jdi do prdele! - Sino! Sino!
Sino, uklidni se. Klid!
- Zbláznil ses? Co? - Přestaň řvát!
- Nabídl mi partnerství. - Přestaň už! Ty ses snad úplně pomátl.
- Vy všichni. - Chce po mně, abych tě vyhodil.
- Cože? - Nabídl mi partnerství.
Nechce tě tu. Mám tě vyhodit. Vůbec nevíš. Fakt.
Teď ti to říkám. Nevědělas o tom.
Fajn, hele. Už žádné problémy, jo?
To bude dobrý. Byl jsem tak trochu… Jo?
Od začátku se mnou byly problémy. Už nebudou.
- Vyřešeno. - Sino.
Sino, odcházím.
Dávám výpověď.
- Jdu pryč. - A kam?
Ne. Kam chceš jít?
- Už nemůžu. Už to nezvládám. - Prosím. Odteď žádné problémy.
Budeš to tu mít pod palcem.
- To nic nevyřeší. - Přípravy.
- Objednávky. - Už nezvládám ty tvoje…
- Slibuju… - Ne.
- Počkej. Ty to nechápeš. Nerozumíš tomu. - Promiň.
Jenom se objeví problém,
a ty se zhulíš a namluvíš si, že jsou všichni v pohodě. Nejsou.
Mluvili jsme spolu. Opakuješ se.
Mluvili. Jo.
- Jak dlouho to mám ještě zvládat? - Víš, jak je těžký…
- Myslíš někdy i na mě? - Víš…
- Jo, myslím. Pořád. - Ne, nemyslíš.
- Promiň. Bez tebe bych to tu nezvládal. - O omluvu mi nejde.
Myslím si, že dokud tu budu, nezměníš se.
Takhle to bude pro oba lepší. Jo?
Prosím. Dovol mi odejít.
- Bez tebe to nedám. - Do prdele.
- Bude to tak lepší. Jo? - Jo.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
Už žádné problémy. Zvládneme je.
Ještě to probereme, jo?
- Jdi za nimi. - Jo. Večer ještě neskončil. Tak jo.
- Ty nejdeš? - Musím na vzduch.
Jdi. Běž.
Tak jo.
- Dovnitř. - Jo, šéfe.
Výtah jede dolů.
Sklep, deváté patro.
NEJLEPŠÍ SVĚTOVÁ RESTAURACE 2024
Mami?
- Copak? - Už tátu operují?
Teď začali.
Nevzkazuje mi něco?
Řekls, že mu ještě zavoláš.
Dneska tu je blázinec. Nešlo to. Říkal něco?
Táta…
Víš, že se v noci často budil, aby tě mohl přikrýt?
Měl tě rád víc než mě.
Já vím.
Děje se něco, chlapče?
Mami…
Všechno jsem zkazil.
- Nic jsem neudělal dobře. - Chlapče…
Chtěl jsem přijet. Ale nešlo to.
Dneska jsme měli plno.
Mám tě moc rád.
Já tebe taky, zlatíčko. Hlavu vzhůru. Prosím.
Štvalo mě, že jsem nemohl přijet.
Celou dobu na vás myslím.
- Zítra přijedu, jo? - Ne.
Nedělej si starosti. Nemusíš jezdit. Je mi líto…
Moc se omlouvám.
Hrozně mě to mrzí.
Tak jo.
Výtah jede nahoru.
Sklep, druhé patro.
Šéfe.
Už to nikdy nedělej.
- Lásko, vezmeš si mě? - Na celý život!
Ano!
Podle filmu Bod varu od J. Cummingse a P. Barantiniho.
České titulky: Eliška Vratislavská