Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
І цього холодного, морозного ранку
ми починаємо зворотний відлік: до Різдва залишилося 16 днів.
Ви були чемними чи ні?
Ось одна з моїх улюблених пісень для настрою.
Мамо?
Тату?
Чайник!
Тату!
Мамо!
Мамо? Чорт. Мамо?
Мамо? Бляха.
Тату? Тату!
Тату!
Алло? Мамо?
Швидку, будь ласка.
- Куди мені їхати? - Не знаю. Сюди, так?
Поїду за односторонньою системою.
- Ти їдеш... - Знаю. Я паркуюся.
Усе гаразд, мамо. Ми взяли твої речі. І твою сумку.
ПРОЩАВАЙ, ДЖУН
Де мої окуляри для плавання?
Візьмеш у когось, якщо забула. Я ж купила тобі нові.
- Мамо! - Це не моя вина.
- Ні, не купила! - Так, купила.
- Вони були на столі. - Перед самим носом, Елло.
- Замовкни! - Елло, допоможи братові.
- Привіт, Сьюз. Вибач. -«Моя дружина втомлена.
І при надії.
- У вас є місце?» - Прошу тебе, Альфі.
- Так. - Це...
«Вітаю, сер. Моя дружина при надії».
...різдвяні бонуси до п'ятниці, було б чудово.
А не: «Моя дружина втомлена і при надії. У вас є місце?»
Це те саме!
- Ти двічі сказала те саме! - Ні.
Заради бога, скажи цього разу правильно.
«...на органічних продуктах». Щось таке.
Мені час. Я передзвоню.
- Елло, він не осоромиться. - Ще й як!
Альфі, ти молодець, любий. У тебе чудово виходить.
- Правда ж чудово, Бене? - Так.
Я не прийду на твій виступ.
- Не вередуй. - Хоч хтось мене поважає.
- От і хліб. - Ключі...
- Дякую, мамо. - Гей, Сід.
- Як тобі мої сережки? - Так, класні.
- Мамі показувала? - Мамо?
- Як тобі мої сережки? - Розкішні!
Для реґбі задовгі, доню, тож знімай їх перед фізкультурою.
- Гаразд. - Так, я пішов.
Побачимося близько п'ятої. Па!
Джеррі? Де йогурт, який був у списку?
- Не пригадую його в списку. - Був. Овечий йогурт.
Чому ти постійно щось забуваєш? Мені дуже важко.
Просто викреслюй на ходу. Ти ніколи цього не робиш.
Візьму по дорозі. Запам'ятав. Козячий йогурт.
- Овечий! - Овечий.
- Гарного вам дня. - Бувай, мамо.
- Успіхів на репетиції. - Елло, віддай сценарій.
-«Будь ласка». - Я віддам йому.
- Мамо, я збиралася віддати йому! - І сумку.
- Не забудь про мій урок фортепіано. - Я не забула, люба.
- Минулого разу забула! - Неправда.
- Який сором! Ти забула. - Гаразд. Бувай!
Ну, бувай.
Мамо, закінчив!
Мамо! Тібальт знову какає з відчиненими дверима.
- Справді закінчив? - Так.
- Ти мені брешеш? - Ні.
- Привіт, Коне. - Джулс.
- Якось раненько. Усе гаразд? - Слухай.
- Негайно їдь у лікарню. - Чекай...
- Її везуть на операцію. - Що?
- Алло? - Привіт.
Вибач, хто це... Котра...
- Це Сід. - Ясно.
- Привіт, дядьку. - Привіт, Сід.
Мені треба поговорити з Мол. Тобто з мамою.
Мамо! Дядько Коннор хоче поговорити з тобою.
Візьми.
Привіт. Швидко. Я зайнята.
Так, Мол, слухай...
У мами знову приступ. Вона знову в лікарні, і...
Можеш просто приїхати?
Так. Так!
І коли ви рухаєтеся родовими шляхами,
вивільняючи енергію матки
до досягнення тепла й приємних променів сонця,
дозвольте сонцю покликати вас і очистити.
Якби ж я міг подорожувати, Коне.
Якби ж не моя клята нога
і не ви, діти, і...
У мене не гірше вийшло б, ніж як його?
Такий милий сивий хлопець.
Знаєш, із «Планети Органік».
- Девід Аттенборо? - Так.
Я був би таким, як він.
Я не кажу, що ваше народження неважливе.
Звісно, ще й як важливе.
Я просто хочу мати...
Але нічого.
Так.
Можеш поїздити за мене, Коне.
Так, певно, можу, тату. Просто...
Просто це трохи стресово.
Балі нічого так, правда, Коне? Тобі варто поїхати на Балі. Поглянь.
Востаннє я їздив кудись на справжні канікули
десь років п'ять тому.
Італія, весілля Тобіаса. Власне...
Ми з мамою їздили в Німеччину до спеціаліста від Джулії.
- Але це не рахується, так? - Не кажи так, Коне.
Звісно, рахується. Ти привіз мені ту гарну шкірянку.
І стільки чудового м'яса привіз.
- М'ясо? Яке м'ясо? - Довбаний глокеншпіль.
Це називається «кнохеншинкен».
І що нафіг за шкірянка?
Та годі тобі, Коне.
Ну та, моя куртка, моя...
шкірянка, яку ти...
Шкода. Думав, тобі до душі моя шкірянка.
Годі казати «шкірянка».
- Шкірянка. - Боже.
З трьома штуками для ручок.
- Тату. - І водонепроникна...
- Прошу. Мені треба трохи... - Лише шкірянка.
- Тату! - Шкірянка!
- Любий. - Привіт, діти.
Ні, зараз у машині тільки я і Бенджі.
Я щойно приїхала до лікарні. Мама знову там.
Тільки візьми йогурт. Я більше нічого не прошу.
- Овечий йогурт? - Ні, собачий, Джеррі! Бляха!
Так, овечий.
- Гадаю, і Моллі там буде. - Мабуть.
- Боже. Хочеш, щоб я прилетів? - Ні, все гаразд.
У тебе робота. Нічого. Я впораюся, чесно. Усе гаразд.
- Джеррі? - Йогурт.
Я хочу лише матір без раку і клятий овечий йогурт.
Ти мене вимотуєш.
Узяти нам м'ятних пластинок?
Навіщо стільки запитань?
- Прошу, іди. - Ясно. Люблю.
Ну. Давай, Тіббі!
Добре, сонечку.
Отак. Відходь.
Дякую за допомогу, любий. Отак.
Гаразд, ходімо до бабуні, давай.
Моллі, привіт.
Ідем далі.
Давай.
Мама сердита.
Ні, сонце. Мама не сердита.
Як справи, шкоднику?
Глянь! Я тобі покажу дещо особливе.
- Добре. - Навичка, що в житті згодиться.
- Привіт. - Привіт.
- Ти як? - Добре.
Як вона? Що сталося?
Кажуть, треба очистити дихальні шляхи.
Вона зараз на операції.
Вони нам повідомлять, коли будуть новини.
- Нестерпно. - Це було дві години тому.
Бідна мама.
Що сказала Гелен? Ти зв'язувався з нею?
Ні. Я пробував.
- А ти? - Ні, Коне. Я не дзвонила Гелен.
- А ти дзвонила? - Ти мені дзвонив.
Знаю, я просто подумав, що хтось із вас подзвонить їй.
- Навіщо? - Чому ми маємо...
Бо ви сестри.
- Поперед-Батька не дзвонитиме. - Нічого. Усе добре.
Я їй подзвоню. Я вдам, що ти щойно подзвонив.
Так, жахливо, правда?
- Тобі не подобається? Ось, спробуй. - Давай.
- Мені не можна чипсів. - Правда?
Думала, телефон вимкнений. Вибачте.
Тримайте серцеві чакри відкритими.
Отак. Чудово. Прекрасно.
Рідкісний дзвінок від моєї дуже зайнятої сестри.
- Привіт. - У мене урок цілющої танцтерапії.
Не час на теревені, але як ти?
- Гелен? Послухай мене. - Джуліє...
- Слухай. - Тут прокачується горе.
Є тут один чоловік, у якого померла жінка.
Послизнулася на каталозі ІКЕА і впала зі сходів.
Уяви собі цю трагедію.
Вона була гола.
Гелен, слухай, прошу, припини. Припини. Послухай.
Мама знову в лікарні.
- Що? - Чуєш? Мені подзвонив Коннор.
- Боже. - Вона не могла дихати.
Лікарі з'ясовують, що сталося. Я виїжджаю.
- Виїжджаю... - Боже.
- Зараз. - Гаразд.
- Гаразд? - Боже. Дихай.
Вона в «Принцеси Марії», але ти маєш приїхати, якщо можеш.
Я приїду. Сьогодні ж сяду на літак
і привезу «Води Флориди» і шавлії, щоб очистити мамину палату,
і кристали для зцілення,
а ще апельсиновий сік для неї, бо...
Чудово. Вона його любить. Без соку ніяк.
Так. Чудово. Скажи, о котрій приїдеш. Напиши.
- Не можу повірити. - Мушу йти.
Бувай.
Щоб мене.
О ні.
Привіт, Сьюз, це знову я.
Дещо сталося з мамою. Мене сьогодні не буде.
Так, Беттіно, фантастично.
Це було фантастично.
На вечерю Альфі хотів піцу. Без телевізора.
І... От чорт, коли різдвяна вистава Альфі?
Нагадаєш? Внеси в календар. Дякую. Бувай.
Будеш сандвіч? Так?
Так, будь ласка.
- Хочеш пообідати, сонце? - Так.
- Так що? - Так, будь ласка.
Дякую, мамусю.
Бери, мій гарненький.
У мене є ще, якщо ти голодна.
Ми не хочемо, правда, Тіббі? Ні.
Це не органічне, правда?
Візьмеш свій смачний сандвіч і підеш погратися?
Там?
Бене?
Хочеш погратися?
Розвернемо тебе.
Отак.
О так.
У нас однакові светри.
Мій мені зв'язала бабуня.
Як тебе звати?
Ось, любий.
Молодець.
Будь ласка, можна вкусити?
Вкусити.
Не кажи мамі.
Містере Чешир?
- Ось. - Так.
Так, тут.
Вітаю. Отже, операцію Джун завершили.
- Як вона? - Так, вона на підтримці.
Вона хотіла знати, чи досі йде сніг.
Отже, за цими дверима, другими ліворуч.
Лікар Кал і лікар Тітфорд чекатимуть там.
- Добре. - Гаразд.
А ці двоє хлопчиків, може, пішли б подивитися на мою рибку?
- Там і шоколад є. - Так, будь ласка.
- Хочеш шоколадку? - Лише одну.
Ми вийдемо й проведемо вас на другий поверх.
- Добре, дякую. - Дякую.
То ходімо.
- Де ти це взяв? - Там.
- Ти що, вкрав його? - Ні.
Знайшов. Що знайшов — те моє.
- Тобі що, шість років? - Що?
- Це лікарня, тату. - Це місце здоров'я та безпеки!
- Дідько. - Це лікарня.
- Поглянь на рибку. У неї... - Отут.
- ...великі очі. - Оця велика.
Сьогодні вранці ми збирали консиліум щодо випадку вашої матері,
і ми маємо повідомити вам, що рак Джун швидко прогресує.
Лікар Кал розкаже про ранкову процедуру,
але, на жаль, останній курс хіміотерапії не дав результатів, яких ми чекали.
Результати комп'ютерної томографії показують, що рак поширився
через черевну порожнину й таз.
Мені прикро повідомляти це.
Саймоне.
Так. Я Саймон Кал.
- Дякую, що прийшли. -«Саймон Ковелл»?
Ми успішно видалили рідину з її легень,
тому їй було важко дихати.
Але розмір пухлини в черевній порожнині значно збільшився,
і тепер вона блокує її кишківник,
і ми не думаємо, що операція в її інтересах.
Вона слабка, і навіть із калоприймачем
вона навряд переживе операцію.
А додаткова хіміотерапія може стати критичною для неї.
Мені шкода, але, на нашу думку,
ми не можемо запропонувати подальше лікування Джун.
Оскільки кишківник не працює, ми зосередимося
на умовах перебування й наданні найкращого догляду.
Минуло близько трьох років, чи не так?
Вона гідно боролася.
Я знаю, що слова Саймона не з простих,
але з практичної точки зору ми хотіли б залишити Джун тут на ніч чи дві,
щоб підтримати чистоту легень.
Тут нашій Джун буде зручніше і вона не так сильно хвилюватиметься.
Девіде, я не так хвилювалася б,
якби ви перестали клацати клятою ручкою.
Вибачте.
Вона не ваша Джун. Вона наша Джун.
- Вона наша Джун. - Вибачте.
Щоб я зрозумів,
ми говоримо про зворотний відлік?
Що ви таке кажете? Це глина!
Ми не готові надавати жодних часових прогнозів.
Але це те, що нам потрібно. Ідеться про місяці?
Зрозумійте, якщо наша мама помирає,
я хочу знати, скільки вона проживе.
Що ж, будьмо оптимістами
і сподіваймося, що вона проживе до Різдва.
- І навіть це малоймовірно, враховуючи... - Це ж за два тижні.
Лікарю Тітфорде, клацнете ручкою ще раз,
я відіб'ю вам яйця, що й не знайдете.
- Вибачте. Мені дуже шкода. - Гаразд?
- Спокійно. Спокійно, Мол. - Сила звички.
Просто, будь ласка, просто... Давайте зупинимося на хвилинку.
Одну хвилинку.
- Звісно. - Це дуже важко усвідомити.
Дайте нам секунду.
- Звісно. - Цілком.
Ми залишимо вас.
Ми за дверима, раптом що. Раптом щось буде потрібно.
Так, дякую, лікарю. Так.
Дякую, доку.
- Вас справді звати Саймон Ковелл? - Від мене «так».
Тату, не дякуй лікарю Тітфаку, ніби в лотерею виграв.
Довбаний дрочер.
- Що? - Він дрочер!
- Клятий дрочер! - Тихіше.
Чому? Мені срати, чи він почує.
Мама випросила в нього останній курс хімії. Не треба було.
Тепер їй не можна робити рятівну операцію.
Тихіше, будь ласка, Моллі.
А тобі важко відвезти її кудись, Джуліє.
Тепер нема за що платити, скажи?
Слухай, це трохи несправедливо, бо
я завжди проявляю підтримку,
Моллі, і я була дуже люб'язною
і дуже спокійною.
- Але це вже занадто. - Ви двоє, бляха, не починайте.
- Ви постійно шпиняєте одна одну. - Добре, годі. Припини.
- Так, це смішно, Моллі. - Так!
- Прошу, опануй агресію. - Годі.
І зараз не час звинувачувати когось у чомусь, ясно?
- Я й не виню. - Так і знала.
Я знала, що так буде. Відвали.
- Ти не знала... - Годі! Припиніть!
Припиніть!
Піду провідаю нашу матір, що помирає.
Радий компанії. А ви розберіться спочатку.
- Конноре. Коне. - Я стежу за тобою.
- Зрозуміла? - Замовкни!
- Замовкни, тату. - За вами обома.
Я не можу...
Другий поверх. Двері відчиняються.
Так.
Ідемо до бабуні, любий?
- Бабуня... - Бабуня. Так.
Отже, це палата Джун.
Вона дуже втомлена після операції і досі сонна.
Вона, певно, не згадає ваших слів,
тож поки що краще не ускладнювати.
Біля її ліжка дзвінок, а я в коридорі, якщо знадоблюся.
Добре. Дякую.
Дякую, друже. Дякую.
Отак.
Джун?
Джуні?
- Як ти? - Бернарде.
Шукаю своє кулінарне шоу, а леді сказала натиснути цю кнопку,
я натиснула, і все стало чорним.
Давай гляну. Хоч і нічого не обіцяю.
Дякую, Берні.
- Привіт, мамо. - Привіт.
Привіт, мамо.
Джуліє, зайвий клопіт, люба.
- У тебе робота. - А як інакше?
Треба відвідати бабуню, правда?
Обережно, люба, у мене горло болить.
- Тобто усе тут. - Гаразд.
Ми ж обережно, правда? Так.
Які ви красунчики в чудових парних светрах.
- Які ви милі. - Привіт, мамо.
Дві мої неймовірні доньки.
- Як почуваєшся, мамо? - Ну, знаєш.
Мені трохи боляче, але все гаразд.
Відчуття, ніби я ув'язнена в цій палаті вже кілька днів.
Мама дасть перекусити.
Знаєте, медбрати тут такі милі,
але а от жінки, о, дуже сварливі.
Із анестезії виходять по-різному.
Незабаром їй стане краще. До речі, я Ненсі.
Я все чула.
Боже, люба, знаєш, ранок був просто жахливий.
Я прокинулася й відчула, ніби дихаю через тонку червону соломинку,
і пішла вниз,
і я... Що я робила?
Поставила на кухні чайник.
А потім відчула, ніби тону.
Це був жах, а потім усе потемніло.
Страшно.
Це було не дуже приємно.
- Можна обійняти манюню? - Так.
Звісно, можна.
Мамо, обережно.
Це бабуня!
Маленька Джун.
Ти прекрасна.
З кожним днем вона все більше схожа на мене.
Добре, що в неї не твоє підборіддя, Моллі?
Де Кон?
- Тут, мамо. - Любий.
Це ж ти всіх їх зібрав, правда?
Авжеж.
- Я згадала. - Що, мамо?
Я сьогодні прокинулася, побачила птахів за вікном
і подумала: чому б нам не приготувати гуску на Різдво?
Що скажеш, Коне? Приготуємо?
Так. Так, приготуймо гуску.
Це чудовий план.
Знаєш, індичка — це нудно.
- Вона завжди суха. - Так.
- Гуска — чудова ідея, мамо. - Індичка була...
Треба замовити в Батлера. Там дають знижку за усмішку.
Я завжди любив дешевих пташечок.
Тату!
- Обережно. - Мамо, обережно.
Не сміши мене, Берне.
Не смійся сильно.
- Чорт. Твою дивізію. - Тату.
Спробуй сприймати сім'ю не як гнів або порушення твоєї енергії,
а як окрему енергію.
Зберігай нейтральність.
Дослухайся до серця.
Привіт, я Дженні.
- Рада знайомству. - Я Патрик.
- Коннор. - Дженні.
- Рада вітати. - Вітаю.
- Патрик.
- Коннор. - Рада вітати.
- Рада знайомству. Вітаю. - Радий вітати.
Ми паліативна команда.
На ваших штуках написано.
- Так, правда. - От забудько.
Ми хочемо поговорити...
Власне, могли б ви не говорити секунду?
Я просто хочу сформулювати, що я хочу сказати.
Слухайте, я знаю, що ваша робота — допомагати людям помирати. Так не кажуть.
На листівках цього не пишуть, але ж це і є ваша робота?
Ось як усе буде.
Ми якнайшвидше заберемо маму додому.
Тож вам не доведеться гладити її руку, тихо вбиваючи її опіатами,
або підтримувати нас у найважчі дні нашого життя.
Нашого? Її життя. Її життя, звісно.
- Ви можете... - Можна мені...
Не можна, Патрику. Вибачте.
Ви можете підготувати усе,
щоб завтра забрати її додому.
- Молс, просто... - Так?
Гадаю...
Наша мама дуже розумна жінка,
і вона сама знає, чого хоче.
Так. Вона знає, чого вона хоче або ні.
Наша мати розумна жінка, вона знає, чого хоче,
знає, чого хоче або ні.
І навіть якщо вона усвідомлює свою ситуацію,
вона може свідомо вирішити просто ігнорувати її.
Заперечення.
Потужний засіб виживання.
Вибачте. У нас дуже складний день.
Ми не...
- Ще дещо... - Перепрошую за сестру...
Мама точно...
А я знаю, бо разом із Коннором ми здебільшого з нею.
Моя мати точно не захоче переїжджати в госпіс.
Тож навіть не думайте про госпіс.
- Ігноруйте. - Ясно.
Власне, його вона зазначила в плані потенційного догляду.
Але зараз Різдво, госпіси однаково переповнені.
Вибачте, який ще план догляду?
Ми зустрічалися тут кілька тижнів тому й обговорили це.
Вибачте, ми думали, ви знали.
- Не зовсім розумію. - План догляду?
- Що це, курва, за потенціал? - Так, по черзі, ви дві. Годі.
Вибачте, що ви обговорювали?
- Наше завдання озвучити всі варіанти. - Ви це зробили.
Тож можете йти.
Вибачте.
Дякую!
Килимок для йоги. Чорт. Стійте, я забула килимок!
Стійте! Вибачте.
Дякую.
Візьми. Хочеш, ні? Смачно?
Давай. То бери. Тоді скуштуй це. На.
Готово.
Другий поверх.
Квадрати. Це застосунки.
- Так. - Ясно?
Що це за білі штуки падають за вікном?
Привіт. Привіт усім.
- О, Гелс. - Я тут.
Привіт! Дзвінка Гелс!
Ти приїхала! Молодець.
Мамусю.
Ти дихаєш.
Боже, ти чудово виглядаєш. У тебе шкіра аж мерехтить.
Це тобі. Я лише... візьмеш?
- Як ти сюди дісталася, люба? - Я просто сіла на літак.
Я ж казала не носити жовте, бо воно тобі не личить, люба.
- Все одно рада тебе бачити. - Рада тебе бачити, так.
Не віриться, що я тут!
- Як переліт? - Так, легко. Усе було добре.
Додала сантиметрів, Дзвінка Гелс.
Скоро мене наздоженеш.
- О так. - Боже мій.
- Людоньки... - Боже!
Та ну нахрін.
- Як ти? - Очманіти! Боже!
- Вітаю! - Дякую!
- Охреніти, що? - Дякую.
Боже! Боже, мамо!
Нефіговенький сюрприз.
Хотіла всім розповісти на Різдво особисто, але я тут.
Тобто ми.
Глянь, мамо. Глянь, опецьок-онучок для тебе.
Народиться на Великдень. Мило?
- Обійми мене. - Я хотіла розказати до Різдва.
Повірити не можу. Я справді не можу в це повірити.
- Усе гаразд? - Вона вагітна, Берне.
- Вона вагітна, тату. У неї буде дитина. - Помий вуха.
Тільки поглянь.
Який ти гарний.
Ти вже такий великий.
- Пам'ятаєш мене? - Ні!
О ні!
- Тіббі. - Це жахливо.
- Поперед-Батька не сказала про стан мами. - Це тітка Гелс!
Ти мене знаєш! Боже, як же я скучила.
Один, два, три, чотири, п'ять... сім.
Восьмеро онуків, Джун!
Боже, глянь, хто це! Привіт, Бене!
Метт щасливий? Де він? Він приїде?
Так, він на ретриті тиші зараз.
Думаю, я тут...
Мамо, я пошукаю, хто б полагодив телевізор, гаразд?
Бляха.
От чорт.
Другий поверх.
Двері відчиняються.
Двері зачиняються.
Помалу. Тримай мене за руку, якщо хочеш.
Гаразд. Отак, добре.
Тримаю.
П'ятий поверх.
Двері відчиняються.
- Берне? - Що?
Може, вже час усім піти?
Так, добре.
- Звісно, мамулю. - Гарна ідея.
Ходімо, синку. Давай.
Молодець. Іди до мене. Молодець.
- Молодець. - Бувай, люба.
- Тату. - Бувай.
- Бувай, тату. Я подзвоню. - Бувай.
Ну, добре. Давай, сонце. Ходімо.
Усе гаразд, Джуні?
Така велика родина, Джун.
Так мило, що всі можуть бути поруч.
Це незвично.
Такого давно не було. І не згадаю скільки.
Родичі.
Он де він.
- Як справи? - Усе гаразд.
Як ти?
Так.
Краще розбуджу тата.
Тату?
Тату!
Штурхнеш його?
Містере Чешир?
- Гаразд, кохана... - Час іти додому.
- Неймовірно. - Так.
- Люблю тебе, мамо. - Бувай, любий.
- Люблю. - Обережно. Так.
Вона кого хочеш вимотає.
- Добраніч, любий. - Анумо!
Добраніч. Дякую.
Божечку.
- Хочете про щось поговорити, Джун? - Боже, ні.
Яке полегшення.
Як тебе звати? Вибач, я забула.
Енґелі Іканде.
Енґелі?
Моїй бабусі наснився сон,
що я, мабуть, скоро народжуся,
і мене назвали Ангелом.
- Ось що це означає. - Ангел.
Яке красиве ім'я.
Дякую.
- На добраніч, Джун. - На добраніч.
Он дзвінок — і я прийду.
Я не робитиму цього зараз, якщо можна.
- От чорт. - Що?
- Двері заклинило. - Правда?
- Чорт. - Що таке?
Що це за шум? Твою ж нахрін.
Клята вода ллється зі стелі, тату.
- Га? - Зі стелі тече вода.
- Чекай, я ввімкну світло. - Ні, не чіпай світло!
- Чорт забирай. - Кепські справи?
Господи.
Візьмеш рушник абощо, Коне?
- Я збираю. - Ти кран не закрив, тату!
Я не...
Не знаю кращого кулінарного поєднання,
ніж «Гіннес» і свинячі шкварки.
- Я не... - Тату, замовкни.
- Я не чую, що каже Гелен. - Що?
Кажи...
- Добре. - Кажи, Гелс.
Якщо мамі не можна додому, хай живе в мене, і все.
- Ти про свій дім, Моллі? - Звісно. А чий іще?
Щоб лишитися в неї.
- Запитай її. - Так, у мене.
А Коннор, ти, тато, Гелен, можете лишитися в Джулії.
Так, чудово, нехай. Так.
Я цілком згодна. Дуже гарна ідея.
- Багато місця. Так. - Гаразд.
- Добре. - Так.
- Боже. Як це сталося? - Тато забув закрити крани.
Ні, неправда. Ні, це не я.
- Повірити не можу. - І не кажи.
Це ретроградний Меркурій.
Так, змінюємо тему.
- А якщо... - А якщо...
Ні, мама залишиться в мене.
Ні, а якщо...
- Вибач, я... - Ні.
Я все ж скажу дещо.
У нас унизу є місце з ванною та підігрівом підлоги,
тому там дуже тепло,
усе доступно.
Там і тобі є місце, тату. Було б чудово.
- Телевізор і все таке. - Здоровенний телик.
- Може, так було б трохи... - Непогана ідея.
Ну, скажи це.
- Що? - Просторіше.
- Я не збиралася це казати. - Гаразд.
Може, знайдемо золоту середину.
Немає тут золотої середини, Гелен.
- Слухайте, мені час. - Так.
- Конні, я тобі передзвоню.
Боже мій.
Що ти робиш?
Очищую простір, бо всіх нас несе.
Усе якось напружено.
Я відчуваю велику кулю червоної енергії, і це погано.
Треба уявити, як ми обіймаємо кулю,
а потім відпускаємо у височінь.
Гадаю, тобі буде комфортно в мене.
Тато добре виспався минулої ночі,
і є план, який усіх влаштовує, тож не хвилюйся.
Точно труби замерзли, Джуні.
Гадаю, це все старі труби.
Знаєте, думаю, я залишуся тут, якщо ви не проти.
Ніхто ж не проти?
Я тут у безпеці.
Чудово, що ти почуваєшся в безпеці, мамо. Це головне.
Команда, мабуть, підтримає це, Джун.
Так, добре.
Люба, ти якась виснажена.
Ти забагато працюєш.
Тобі не завадить засмага.
Так.
Можеш у себе потримати, люба? Постійно сповзає.
Схоже, пальці усохнули.
Чи можу я ще чимось допомогти, щоб вам було комфортніше?
Джун, пам'ятаєте нашу розмову вранці
про ваші антикоагулянти?
- Ви просили нагадати. - Так, авжеж.
Мене дратує цей укол у живіт щодня.
Для чого це?
Щоб уникнути більших ускладнень,
а тромбоз глибоких вен — не з приємних.
Я не хочу цього.
Я хочу сходити в туалет. Розумієш, я не можу.
Гаразд, я поговорю з ним про це.
У такому разі, боюся, ви маєте підписати форму.
Джулс може підписати за мене. Правда, люба?
Так, авжеж. Послухайте, я радий, що ви вирішили залишитися.
Послухайте, нам треба поговорити,
заодно я могла б і форми підписати зараз?
- Вони в кабінеті. - Гаразд.
- Па-па. Я зайду завтра. - Бувайте, лікарю.
- Я зараз повернуся. - Добре.
Лікарю Тітфорде...
Може, прикрасимо палату по-домашньому?
Поставимо ялинку й прикрасимо мішурою або чимось таким.
- Це було б гарно. - З радістю.
- Було б гарно. - Чудова ідея.
Що ти робиш?
Просто заповнюю форму.
Мама не хоче антикоагулянт, треба підписати.
Чому ти це підписуєш?
Бо я довірена особа, Моллі, ось чому.
Боже, що це, в біса, у тебе на пальці?
Мамина каблучка. Попросила потримати в себе.
- Як мило з твого боку. - Вона мене попросила.
Я не заберу її собі, якщо ти про це.
- Тоді чому вона тобі її дала? - Не знаю, бо я була поруч.
Вона не довірила б її Гелен, правда?
Тепер тут є я, тож можеш віддати мені.
Ні.
Байдуже, у кого вона.
Вона просто шукала відповідальну особу.
Відповідальну. Аура зрілості. Шкода, що не всім дано.
Я склала графік, години відвідування.
Тата це не стосується,
а решта має дотримуватися розкладу.
Навіщо розклад?
Думаю, краще спитати маму, що вона хоче.
Я роблю це для мами, Джулс.
Щоб ми не перетиналися.
Прошу, не ускладнюй, Джулс. Я стараюся для неї.
Знаєте, це все неважливо.
Лікар Тітфорд сказав підписати це сьогодні.
Так, я не про форми.
12 ГРУДНЯ
Привіт, мамо!
- Бабуню! - Боже, оце компанія.
- Що там у тебе? - Мій адвент-календар.
- Твій... Ти сама зробила? - Я допоміг.
Правда? Це командна робота?
Раз, два, три...
У тебе найбільший помпон у світі.
- Голосніше! - Хокі-покі?
ГРАФІК МОЛЛІ, ДЖУЛІЯ І МОЛЛІ — ДОТРИМУВАТИСЯ ГРАФІКУ
Маленькі мордочки! Які гарні.
Коли ти повернешся додому?
Зрештою повернуся.
Так, діти. Ходімо всі візьмемо гарячого шоколаду.
Не грайся з цим, бо це особлива річ для Бабуні.
Так, Бене, гарячий шоколад.
Можна із зефірками?
- А збиті вершки? - Так!
13 ГРУДНЯ
Чудовий ранок, Джун.
Принести вам чаю?
- Не зачісуй гладко. - Ні, не буду.
14 ГРУДНЯ
Пляшка вина.
Пляшка просекко.
«Герой Дікенса, до якого приходили привиди».
- Знаєте? - Скрудж.
- Так! Чорт забирай, ти підгледів! - Ні, чесно.
- Так, точно. - Ні.
На це я знаю відповідь.
- Ви як, Джун? - Так, 11 по вертикалі.
Нічого.
16 ГРУДНЯ
Бенджі сподобається.
17 ГРУДНЯ
Зроби, щоб він працював.
Не метушися, люба.
Торт. Люблю торти.
Так!
- Люблю торти. - Смачно.
- Труба! - Труба!
Легко.
18 ГРУДНЯ
- Від цього буде краще. - Так.
Те ж саме на правій руці.
А, гаразд.
Приємної пригоди.
- Дякую. - Привіт.
Що там відбувається?
Він занадто хворий, щоб виконати заповітне бажання, тож ми зібрали кошти
і купили йому оту штуку.
Він піднімається на Еверест.
- Так. - Так.
А, прекрасно.
Вифлеєм?
Нам треба йти до самого Вифлеєма?
Це так далеко!
А Марія...
має от-от народити!
Конноре.
Вона тебе дуже любить.
Не хочу, щоб вона померла.
Моя мама померла в лікарні.
Коли мені було вісім.
Мене не було. Я був у школі, тож пропустив.
Усі дорослі навколо мене казали, що їй не було боляче, що...
мама завжди житиме в моєму серці, і...
і вона живе в моєму серці, але
решта, що вони казали, — дурниці.
Усі сказали, що вона була готова.
Але звідки мені знати?
Було б легше, якби я знав, коли вона покине нас.
Тому я...
взяв на себе обов'язок
допомагати людям гідно прощатися.
Це головне.
Джун, візьміть.
Дякую.
Огидно.
Я почуваюся такою нікчемною.
Це дуже важко.
Ну, Джун, у вас чудово виходить.
Ми всі кажемо, що ви така стійка.
Справді?
Це дуже мило.
Дякую, любий.
Що це? Це Рей Чарльз?
Знаєте, я й сам не знаю.
Може, це Сінатра?
Отак.
Ні, схоже на Рея Чарльза.
Гаразд, тримайтеся за мене, Джун.
Отак.
Ви як?
Добре.
Чудово.
Знаєш, я не дуже люблю Сінатру.
- Готові? - Та й Боба Ділана.
Або Пікассо.
Я ніколи не зізнавалася.
Бо, знаєш, не можна казати, що думаєш насправді, правда?
Так. Готові?
Знаєш, Берні співав мені Рея Чарльза.
Більше не співає.
Готові?
Давайте.
Три, два, один.
І як біль? Хочете додати морфа?
Знаєш, мабуть, так.
Чи, по-твоєму, краще почекати?
Гадаю, ви велика молодець і дуже хоробра, Джун.
Але сьогодні можна обійтися без цього.
Принесу вам чашку чаю і ліки,
і подивимося кулінарне шоу?
- Як вам таке? - Блаженство.
- Вітаю, Надіє. - Доброго ранку.
- Надія... - Вона класна.
Я готую шоколадний торт з шоколадним тістом,
а потім зроблю шар із солоної карамелі й арахісу,
а потім шар шоколадного мусу, і...
Як вони, по-твоєму?
Ваші?
Непогано.
Коннор душка, правда?
Так. Він чудовий.
Ну, він так піклується про мене.
Не можу нічого сказати про дівчат, Джун.
Важко сказати.
Ти точно впораєшся?
Звісно, впораюся, любий. Вибач. Я просто втомилася.
Вибач, я тебе не чув.
На кухні є глуха ділянка, і ти пропала. Що ти сказала?
Байдуже.
Нічого важливого. Не хвилюйся.
Бляха! Клята фігня.
Двері відчиняються.
Двері зачиняються.
І це справжній шанс. Акапулько...
О, бл... О, гляньте!
Погляньте на Акапулько! Пасуй, йолопе!
Чорт, що це було?!
Ти дурний, друже! Ти дурний! Ти дурне фуфло, друже!
- Привіт. - Привіт.
Як справи?
Що це за хрінь? Холодильник?
Так, холодильник.
Ти б сказала. Я весь ранок п'ю тепле.
Я подумала, що стане в пригоді для всього, коли в тебе гості, мамо.
Ну, там для вина, закусок абощо.
Сир і крекери.
«Гайнекен».
Що? Що це було?
Слухай, звідти і я забив би! Клятим носком легко!
- Тату, замовкни. - Люба, треба його було?
До мене ніхто не прийде,
бо у всіх різдвяні клопоти, тож...
- Мамо. - Ти знаєш.
Тебе любить багато людей. Звісно, захочуть прийти.
Гезер і Дерек з 58-ї сказали, заглянуть.
Ні. Скажи, щоб не переймалися.
Однаково зустрінемося на День подарунків, тож...
Добре.
Послухай, я ненадовго.
Я повернуся, як заберу равіолі з «Франко».
- Забери її з мене, люба. Вона важка. - Так, жахлива. Гаразд.
Пасуй, йолопе!
- Передай Франко привіт. - Авжеж.
- Я завжди думала, що він дуже гарний. - Так, звісно.
- Гаразд, побачимося. - Зачекай мене.
Підкинеш мене в алкошоп, у нас тепер холодильник.
Гріх не скористатися.
Так, візьми моє колісне крісло, Джулс?
Що ти робиш?
Сам дійдеш до машини, жирко. Давай.
Сподіваюся, ти запаркувалася поруч.
Можемо взяти фіш-енд-чипс дорогою назад.
- Дідько. Попрощайся з мамою. - Гаразд.
- Бувай, люба. До скорого. - Давай.
Ох, трохи засидів ноги.
- Куртку забув, тату. Холодно. - Довго я сидів.
Почитай мені, Коне.
Я не дуже вмію читати вголос іншим, мамо.
Завжди відчуття, ніби мене знудить.
Зараз чудова нагода спробувати.
Якщо є бодай якийсь рай
Моя мати матиме
Свій, сама
Це не буде рай фіалок
Ані крихкий рай Конвалій
Її рай буде
Чорно-червоних троянд
Мій батько буде там Глибоким, як троянда
Високим, як троянда...
Як справи?
Так.
Що це означає?
Усе гаразд?
Де мама? Вона в туалеті?
Бляха, вона там занадто довго.
Треба перевірити. Вона може померти, Конноре.
Ти знаєш, вона дуже слабка.
Ти ж сама знаєш, хіба ні?
У неї важкий стан.
Гаразд, я не можу. Просто перевірю, як вона.
Я просто зроблю це.
Мамулю?
Тобі потрібна допомога?
Боже, я просто зайду.
Усе гаразд, мамо?
Люба, чому ти в жовтому? Я ж казала, що він тобі не личить.
Ні, не тримай мене за руку, люба. Долоні пітніють.
Вибач.
Метт не приїде на Різдво, правда?
Ні.
Він не може. Він не може приїхати.
- Ой, живіт. - Боже.
- Живіт болить. - Мамо.
- Можна... - Що, медсестру?
- Ні. Можна... - Обійняти?
Ні. Замовкни, Гелен.
- Мені потрібна склянка води, будь ласка. - Так.
Люба, у мене в роті пересохло, і на язику гидкий присмак.
Ось. Візьми.
Досить?
Я люблю тебе, серденько.
Я теж тебе люблю, мамо.
І цього люблю.
Не можу дочекатися, щоб його обійняти, побачити його личко.
Обожнюю запах немовляти.
Боже, який мороз.
Тато пішов у паб. Ось ключ від бічних дверей.
Як вона?
Вона дуже гаряча, тож я бризкаю її термальною водою.
Добре.
- О, Гелс. О ні. - Я просто...
- Вибач. Я... - Боже.
Знаю, це егоїстично, але...
Твої з Моллі діти мають... У них є бабуня.
І, не знаю, я завжди думала, якщо в мене взагалі буде дитина,
то в неї буде найкраща бабуня у всьому світі.
А в мене буде мама, щоб допомогти з усім, і...
Може, й власна сім'я.
Боже.
Я геріатрична вагітна стара діва, яка кладе кристали собі в ліфчик
і не знає, чому не наважилася на дитину раніше.
У мене була купа інших справ,
а тепер мені дуже страшно, Джулс,
бо я буду паршивою мамою.
Ні, припини. Ні. Годі.
- Так. - Ні, припини. Годі.
Поглянь на мене. Ану.
По-перше,
ти будеш чудовою мамою, а Метт буде чудовим татом.
- Ні, не буде. - Ну, звісно, що буде.
- Ні, це... - Звісно, буде.
Він не буде чудовим татом, бо тато не він.
Ми давно розійшлися.
Що?
Я думала, в нас відкриті стосунки,
але виявилося, що з іншими спала лише я.
Ясно. Чорт.
- Так. - Ясно.
То хто тоді тато?
Ґустав.
- Ґустав? - Так.
Це його діяльність. Він...
За душевної доброти він займається сексом, щоб у людей були діти.
Безплатно.
У Женев'єв вийшло з першого разу.
Клянуся, це абсолютно законно.
Я підписала щось про те, що він не несе відповідальності.
Ясно.
Але він був дуже чемний, чесно.
- Гаразд. - Чесно.
Добре. Це добре.
Я просто затягнула з цим.
Інакше було ніяк.
Треба було сказати раніше, дурко.
Знаю. Нікому не кажи.
- Гаразд. - Ні, зачекай, а можеш?
Можеш розповісти? Я не витримаю.
Добре.
- Так, добре. - Дякую.
Усе буде добре.
Боже.
Слава богу, ти тут.
Від Гелен уже голова обертом.
Боже, мамо.
- Можеш мене підняти, люба? - Так.
Цю, потім цю. Отак.
Як ти почуваєшся?
Так. Добре?
Я вже не побачу цієї дитини, правда?
Не думаю, мамо.
Але з ними все буде добре.
- З Гелен усе буде добре, обіцяю. - Боже.
Не кажи про це. Я плачу.
Ні, добре. Не треба. Давай... ось.
Припини. Приїхали. Годі.
- Візьми. - Дякую.
- Що в нас сьогодні? - У нас є равіолі з маслом і шавлією.
Звучить смачно.
- Згодна. - Можна понюхати?
Отак. Боже мій.
Так, на.
Це ж чудово.
Мабуть, я поїм пізніше.
Матусю.
Я маю тобі дещо показати.
Сніг іде!
Люблю дивитися, як падає сніг.
Може, якщо пощастить, я повернуся снігом.
І побачимося на Різдво.
Так.
А де тато?
Він щойно повернувся додому. Певно, пізніше загляне.
Ти подбаєш про нього, коли мене не буде?
- Звісно. - Обіцяєш?
- Звісно. - Так, бо ти сильна.
Мамо, послухай, ти не хвилюйся, гаразд?
Ні про що. Не хвилюйся за них.
З ними все буде добре.
Я подбаю про це. Обіцяю.
Так, але не так зухвало,
як ти іноді робиш, добре?
Добре.
Ти ж не проти, якщо я помру, люба?
Мамо.
Ні, мамо.
- Мамо, звісно, я не проти. - Добре.
Добре. Від цього мені легше.
У тебе є туш?
Так, думаю, є.
Тоді ходімо. Зроби мене презентабельною.
Я ще не вмирала. Хочу зробити це гарною.
Гаразд.
- Може, і помада. - Гаразд.
Доброго ранку, Джун.
Як справи сьогодні?
Ти це бачив?
Розклад.
- Допомогло? - Поглянь як слід.
Ясно. Джулія та Моллі не перетинаються.
- Ви про це? - Вона зробила це навмисно.
І так триває роками.
Я справді... Якби ж вони помирилися.
Сім'я — це важко, Джун.
Дівчата впертіші, ніж хлопці.
У мене їх три.
Мабуть, так казати не можна.
Я просто кажу, як є.
Здається, це ваша велика сила, Джун,
то чому ви цього не робите?
Треба зібрати їх разом тут.
Думаєте, приїдуть?
Приїдуть, якщо думатимуть, що я помираю.
- Алло? - Вітаю. Це Джулія?
- Так, це я. - Це брат Ангел з «Принцеси Марії».
Боже, усе гаразд?
Вона хоче вас бачити. Гадаю, вам варто приїхати.
-«Дейв прокидався». - Джеррі, візьми малу.
Мені треба в лікарню. Скоро побачимося, мої любі.
- Бувай. - З мамою все гаразд?
Так, з нею все гаразд.
Вона повернеться до сніданку?
Так, вона скоро повернеться, гадаю, що так.
Отже, Джуні, ти прийшла на середині.
Ти не знаєш, що відбувається. Почнемо спочатку?
Тібе, що скажеш?
Так. Гаразд, тату.
Берні.
Джун час умиватися перед сном.
Можете лишитися,
або в їдальні знижка на сандвічі з беконом.
Вирішувати вам.
Можеш подати... Так.
Гаразд, люба. Я швидко.
Хліб трохи...
Не хочу.
Жахливі місця, чи не так?
Жахливі. Не те слово. Жахливі. Так.
Так.
Ось і вони.
Привіт.
Мамо.
Знаєте... Тепер мені добре.
Це була хибна тривога. Оце я дурненька.
Мабуть, я краще піду.
Я хочу написати листа.
Для дитини. Для Гелен.
Для них обох. Я подумала, ви можете мені допомогти.
Є папірець?
Тобі не треба було нас лякати. Дідько, мамо.
Треба.
Малі зарази.
Сідайте.
Я втратив ногу.
Так.
Десь у твоєму віці, так.
Так, малому було лише два роки, наймолодшому.
На баржі.
На великій, в океан ходила, так.
Ну, ми швартувалися, і
мотузка зачепилася,
і човен рушив,
і вона затягнулася,
закрутилася й затягнулася,
начисто!
Ага.
Так, я знаю, її пришили назад, так.
Дивовижно, правда? Так, вони...
зібрали мене.
Пришили її, полатали мене.
Так.
Тільки не тут.
«А твої тітки, Мол і Джулія, будуть поруч,
бо, хоча я знаю, що між ними були розбіжності,
я ще й знаю, що вони справді люблять одна одну.
Я так люблю їх обох,
але я люблю їх удвічі більше, коли вони люблять одна одну».
Ти перша чи...
Малою я хотіла бути такою, як ти. Я готова була робити все, що скажеш.
Я хотіла носити те, що ти,
пити ту ж газованку з двома соломинками.
Ті самі чипси, чорт забирай.
Я навіть просила хом'яка, бо ти мала.
Я ненавиджу хом'яків.
Ти пішла, коли мені було 13, і я ненавиділа тебе за це.
За те, що ти пішла, бо мені було добре з тобою.
Ти рідко в нас бувала, і мені здалося, що я тебе зовсім не бачу.
І я почувалася ніби покинутою.
Тоді ти стала великою, успішною людиною,
а я перебивалася з хліба на воду.
Ти не бачиш, як це мене дратує?
А в тебе завжди була гарна зачіска. Це просто бісить.
Джулс?
Хочеш «Снікерс»?
Так.
Дякую.
І в тебе є Том, ідеальний Том.
Я завагітніла, щойно зустріла Джеррі,
і дізналася про це аж на 22-му тижні.
Дивовижно, що в Сід усе гаразд.
Я весь час
курила травку й пила горілку.
Я стільки брала на себе.
Я боялася, що впущу дитину додолу
або забуду десь.
І це сталося.
Я залишила Еллу біля багажної стрічки в «Гітроу».
А Том, так...
Так, Том чудовий.
Але він працює на іншому кінці світу.
Здебільшого я сама.
Принаймні в тебе є Джеррі.
Це не завжди допомагає.
Річ у тому, що в тебе є вибір.
Хотіла б я сидіти вдома з дітьми.
Це єдине, чого я не можу.
У мене стільки обов'язків.
Я маю платити за наше життя,
батьківська іпотека, а ще твоя, коли ти не можеш платити.
Знаю, ми не повинні говорити про це.
Терапія Гелен.
Чергова криза Коннора.
Усе на мені.
Мама помирає, але це найкращий час із дітьми за багато років.
І це почуття провини.
Усі шкільні вистави, які я пропустила, і футбольні матчі...
Знаєш, ти та мати, яка стоїть скраю поля
і роздає домашні батончики.
Ти завжди поруч із ними.
Тобі так пощастило.
Пам'ятаєш ті сандалі, що з...
квітками на пальцях — двома синіми й червоною?
Ні.
Пам'ятаєш. Мама купила їх тобі на острові Гейлінґ.
Згадай.
А я від заздрощів затримала подих і знепритомніла.
Тато так розлютився, що висадив нас і сказав іти пішки.
Викинув нас із машини.
А потім Коннор
так засмутився, що його знудило на Гелен.
Ми повернулися й купили мені такі самі.
Так.
Так, пам'ятаю.
У нас були такі самісінькі сандалі.
У нас були однакові.
А потім ти забула одну, ліву, на пляжі.
Ми повернулися, але не знайшли.
Точно.
А пам'ятаєш, і я загубила свою ліву?
Чому ти згадала про це?
Бо я її не загубила.
Я її закопала.
- Що? - Я закопала її в саду будинку 75.
Бо хотіла, як у тебе.
Слухай.
Я знаю, що прагнула
довести тебе досить тривалий час.
Але я знаю, що ти дуже хороша.
Вибач.
І ти мені вибач.
Приготуємо разом різдвяну вечерю?
Так.
Було б чудово.
Отак.
«Дросер».
Що таке «дросер»?
Дрочер, люба.
Готово. 10 мг морфіну, Джун.
Крапатиме собі тихенько протягом десяти годин.
Тобто ви сьогодні поспите. Я пізніше зайду.
«Дрочер» не через «С», мамо. Такого слова навіть немає.
І махлювати вже не можна.
Я нечасто це робила за все життя.
От чесно, не треба було стримувати стерво в собі.
Треба було менше церемонитись. Давай.
Ану, постав назад.
Так.
Як твоя сестра?
Ми разом готуємо різдвяний обід.
Матусю.
Гей, а котра година?
Привіт, сонько.
Тату, можеш забрати пиво? Я звільнила місце в холодильнику.
Так, добре, ага.
Мені треба подзюрити.
Переставлю, так.
Тату, поки ти там,
можеш узяти мамину різдвяну вазу з коробки й сполоснути?
Трохи припала пилом.
Добре.
Я нарізав падубових гілок, поставимо.
- Тату! - Що?
- Тихо. - Так, добре.
Конноре, чекай.
Конноре, чекай!
- Ну, Коне! - Це мамина, бляха, різдвяна ваза.
- Знаю... - Це один із моїх перших спогадів.
Моя мама, твоя дружина, скоро помре.
- Так... - Вона дуже скоро помре.
Ти ж це розумієш, правда?
Бо я тільки й бачу, як ти дрихнеш,
недолуго жартуєш, п'єш,
розгадуєш кросворди,
і чхав ти хотів на всіх.
- Коне. - І на все, крім себе.
Ти хоч помітив, де ми, тату?
Ти просто жалюгідний!
Будь ласка, будь поруч із мамою
і прокинься вже нарешті!
Тату, ти її взагалі кохаєш?
Я йду в паб.
Чорт.
Щиро дякую! Дякую.
Усім дякую.
Наступного гостя на сцені ви добре знаєте.
Баррі, тато був тут?
Секунду, Коне. Зараз підійду до тебе.
Гаразд.
...Берні, і сьогодні я співатиму пісню
під назвою «Джорджія».
Так, це для моєї дружини.
Дехто з вас може її знати.
Я точно її знаю.
- Її звати не... - Твою ж...
...Джорджія. Вона Джун, Джуні,
і сьогодні її тут немає, бо... вона...
бо вона в лікарні.
І її не буде поруч
набагато довше.
Я хотів заспівати це, бо...
щоб вона знала...
я поводився як козел іноді...
був хріновим татом...
для свого сина й... але вони хороші діти.
Менше з тим, я...
Це для них усіх. Хай там як, почнімо.
Джорджіє
О, Джорджіє
Я не знаходжу спокою
Стара-добра пісня
Не дає Джорджії
Піти з моїх думок
Я сказав, Джорджіє
О, Джорджіє
Пісня про тебе
Така гарна й чиста
Як місячне сяйво
Крізь сосен гілки
До мене тягнуться руки інших
Мені усміхаються очі чужі
У спокійних снах досі бачу я
Дорогу
Що веде назад, до тебе, Джуні
О, Джун
О, моя Джуні
Немає спокою
Я не знаходжу спокою
Стара-добра пісня
Не дає Джуні
Піти з моїх думок
Не дає Джуні Піти з моїх думок
Ну що?
- Щасти. - Добре.
- Давай. - Так, штовхай. Отак.
О, вийшло.
Гаразд.
Чорт.
Тату?
Що?
Я хотів поставити у вазу цей падуб.
Все одно віддай їй.
- Їй сподобається. - Дякую, синку.
Вибач, моя люба.
Джуні
О, Джуні
Джуні
О, моя Джуні
Стара-добра пісня
Не дає Джуні
Піти з моїх думок
Я сказав, стара-добра пісня
Не дає Джуні
Піти з моїх думок
Заспіваєш мені, коли я помру, Берні?
Моя Джуні.
Облиш. Ти не помреш.
Так, помру.
Моя люба дівчинко.
Коне.
Завтра Різдво, Коне.
- Я б не сказав, тату. - Має бути.
Вона не дотягне.
Завтра в нас Різдво.
Добре.
Так.
Тоді з Різдвом, тату.
- Що? - Уже запівніч.
О так.
Щасливого Різдва, синку.
Будь ласка, увага. Слухайте.
Сьогодні дуже особливий день,
бо сьогодні Різдво.
Ні, дідусю.
Наступного тижня Різдво.
Перепрошую. Так. Це Різдво для бабуні.
Вибачте, ви всі любите свою бабуню?
Так.
Що це було? Ви всі любите свою бабуню?
Так!
Так, тоді ми влаштуємо
найкраще Різдво у світі?
- Так! - Так! Що?
- Так, будь ласка! - Чудово.
Не бійся, Коне.
Живи своїм життям.
Просто будь самим собою.
Дякую, що ти моя мама.
- Я вдома. - Ти все взяв?
Так.
Де гуси, Джеррі?
- Щодо гусей... - Джеррі, де гуси?
Не злися, але в мене є дещо краще.
Так.
Давай, питай.
Що це нахрін таке?
Це гукарки.
Що?
Отже, це курка без кісток у качці без кісток.
Ти думаєш: «І це все?» Ні.
Ними нафарширована гуска без кісток.
І це ж дуже круто. Бум. Прошу.
І це мені вдалося взяти за ціною двох гусок.
Це шість птахів за ціною двох!
Бачиш? Хто тепер король покупок?
Я кохаю тебе, йолопе.
Якби хтось спитав нас, як це,
не думаю, що змогла б описати.
Так.
Чекати чиєїсь смерті.
- Помираю з голоду. - Так.
Ще одинадцятої немає.
І не поворухнутися, бо прокинеться.
Хочеш сандвіч? Я можу сходити в їдальню.
- У тебе є готівка? - Я принесу. Маю картку.
Гаразд.
Добре.
Я буду тут.
- Тобі з гімно-сиром чи гімно-креветкою? - З усім.
Гаразд.
Ось наліпки.
- Привіт. - Усе добре?
Так, дякую. Я по сандвіч.
Добре.
Народ, бігом!
Маю для тебе сюрприз, мамо.
- Відвезу тебе в гарне місце. - Так.
Так?
- Так, готові? - Тримаю.
Поїхали.
Куди це я?
Обережно, ріг.
ДЛЯ ГЕЛЕН І МАЛЮКА З ЛЮБОВ'Ю, БАБУНЯ
Хто перший: пастухи чи цар?
Думаю, перші пастухи. Потім цар.
Де корони? У тебе є корона?
Глянь, будь ласка, чи вони йдуть.
Виглянь і подивися. Бене! Гляньмо.
Бабуня є? Бачиш її? Вона є?
- Вона їде? - Не бачу бабуні.
- Нікого? - Нікого.
Лише стілець.
Сюди.
Двері відчиняються.
Двері зачиняються.
На, бабуню.
Я зробила це для тебе.
Це на наше шоу.
КВИТОК МЕДБРАТА АНГЕЛА СЬОГОДНІ ВИСТАВА, ОСТАННІЙ ПОВЕРХ
Це твоя корона чи ця? Це твоя, так?
Тібе, треба впоратися.
Спершу ти будеш вівцею,
а потім швидко одягаєш корону. Ясно?
- Спершу вівця. - Вівця.
- А потім корона. - Тоді корона.
Тібе, вимкни.
З Різдвом, бабуню.
Будьте тут. Я скажу іншим.
Альфі, де віслюк?
Народ, бігом. Вона тут!
- Вона тут. - Вона їде.
- Вона тут. - Готові?
Пам'ятаю, я грав у «Піратах Пензансу» в дитинстві,
і режисер казав: «Темп». Тож головне — темп.
- Швидко, Тібальте. - Тібе, вимкни.
Де віслюк?
- Де моя борода? - Ось твоя борода.
А моя де?
- Біллі, де... - Так, швидко.
- Усе добре? - Усе є?
Кепсько. Вставляй.
Швидше!
Діти підготували для тебе сюрприз.
- Елло. - Дідусю!
- Тіббі. - Що?
- Елло! Моє волосся! - Треба починати.
Вітаємо на різдвяній виставі, бабуню.
«У маленькому містечку під назвою Назарет
жила молода жінка на ім'я Марія.
Одного дня з'явився ангел Гавриїл і сказав їй, що вона народить дитину.
Люди казали, що це диво, непорочне зачаття».
Непорочне зачаття, дуже схоже на це.
Не зовсім. Хотіла пожартувати.
- Гелен, припини. - Вибачте.
Продовжимо. «Марія та Йосип пішли у Вифлеєм народити дитину».
Віслючок, віслючок
На курній дорозі...
Біллі, залазь!
...Треба продовжувати шлях
З дорогоцінною ношею
Хто там?
Добридень, сер.
Моя дружина при надії.
Вітаю.
У вас є місце?
Різдво, друже. Усе заброньовано.
Але є стайня, якщо хочете.
Там протяги, але має підійти.
Скільки з нас?
Десять старих грошей.
- Заплачу пізніше. - Згода.
Ходім, Маріє. Там гарно й тепло.
Так, зможеш трохи полежати.
Йосипе, дитина народжується.
Зосередься. Ти зможеш.
Давай, Маріє. Дихай глибоко. Давай.
Дихай.
Давай. Тужся!
Тужся!
Ура!
Як ми його назвемо?
Як тобі
Ісус?
Непоганий варіант.
Тим часом небесної краси ангел Гавриїл
знайшов пастухів і мудреців.
- Пастухи? Шапки мудреців. - І привів їх до малюка Ісуса.
Вони принесли йому золото,
ладан
і мирру!
Отак.
Гаразд, натисни. Отак. давай, сюди.
- Давай. - Дивись, Ісусе!
Ми принесли тобі золото, ладан і мирру!
Тиха ніч, свята ніч
Усе тихо, світло все
Коло тебе Діва Марія з Дитиною
Там у яслах
Що замість колиски
Маленький Ісусик
Голівоньку прихилив
Зорі на ясному небі
Дивилися на нього
Маленький Ісусик
На сіні заснув
Худоба реве
Дитинку будить
Але маленький Ісусик
Не плаче
- Тату. - Час.
Я сам.
Джуні.
Джуні
О, Джуні
Стара-добра пісня
Не дає Джуні
Піти з моїх думок
Я сказав, Джуні
О, моя Джуні
Пісня про тебе
Така гарна й чиста
Як місячне світло Крізь сосен гілки
ОДИН РІК ПО ТОМУ...
Гукарка два роки поспіль.
Це вже традиція.
Привіт, любий малюче.
Сподіваюся, колись ти прочитаєш цей лист, і так ми ніби познайомимося.
Я б усе віддала за зустріч із тобою.
Ти прекрасний. Я точно знаю.
Точно схожий на свою маму.
Вона особлива людина.
Їй завжди було байдуже, що думають інші,
і я завжди цим захоплювалася.
Але скажи їй, що бабуня сказала
не носити жовте.
Тебе вона послухає.
Хотіла б я бути на твоєму народженні,
але тебе зустріне чудова сім'я.
Твої тітки, Моллі та Джулія,
і твій дядько Коннор
завжди будуть поруч
і любитимуть тебе попри все.
Як і я.
Так сильно.
Я така рада, що ти пізнаєш цей прекрасний світ.
У тебе стільки всього попереду, мій малюче.
Створюй спогади.
У гарних спогадах життя вічне.
Як от у мене.
БАБУНЯ
Не забувай дуркувати й не сприймай усе надто серйозно.
Важливо сміятися від душі.
Дідусь покаже тобі, як це робити.
Прошу, скажи мамі, що я сумую за нею,
і що я дуже нею пишаюся.
І завжди кажи їй,
що любиш її.
Від цього її серце співатиме.
У мене було чудове життя.
Бо я мала таку родину.
Моє найбільше досягнення
і моя найбільша пригода.
Піднімемо келихи.
За Джун.
- За бабуню. - За маму.
- Джун. - За маму.
- З Різдвом, тату.
Люблю тебе.
Будьмо, люба.
Якщо я тобі знадоблюся, я поруч,
просто тиняюся у всіх своїх спогадах,
стрибаючи з одного на інший.
Бенджі, йде сніг!
Я завжди буду поруч, мій ангеле,
у серці й душі.
Аж поки ми не зустрінемося.
Я люблю тебе.
Усіх вас люблю.
Прощавай.
Джун.
Переклад субтитрів: Дарина Полякова