Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
САНТУ-АНДРЕ, САН ПАУЛУ
2 лютого,
наша річниця стосунків.
2 ЛЮТОГО 2008 РОКУ
Ми з моїм хлопцем дуже близькі.
І щасливі.
Я його кохаю
беззастережно.
Елоа й Ліндемберг,
вічне кохання.
ВІСІМ МІСЯЦІВ ПОТОМУ
Почуття помсти.
Багато людей поплатяться за це.
Багато людей страждатимуть і плакатимуть.
ПОЛІЦІЯ
13 ЖОВТНЯ 2008 РОКУ 21:00
Поліція зателефонувала мені з телефону мого чоловіка.
Я одразу злякалася.
Я сказала: «Він потрапив в аварію?
Його збили? Як він? Він може говорити?»
Він сказав: «Ні, з ним усе гаразд.
Але ваша донька замкнена в квартирі.
Вона ув'язнена. Її хлопець замкнув її там».
ЕЛОА ПІМЕНТЕЛ: ЗАРУЧНИЦЯ В ПРЯМОМУ ЕФІРІ
CDHU, 13 ЖОВТНЯ 2008 РОКУ 14:00
У день викрадення,
коли я повернувся додому,
я весь час стукав у двері…
Я гукав, спускався вниз, кричав, але відповіді не було.
Я подумав: «Моя сестра, мабуть, спить.
Це неможливо».
Повернувшись додому, я здалеку побачив Дугласа.
Він сидів біля входу в будинок.
Він сказав: «Елоа зникла». Я кажу: «Що?»
Тоді він гукнув ізсередини: «Відійди, бо я вистрелю!»
Ми впізнали його…
«Ліндембергу, це ти?»
«Я всередині, і вийду лише мертвим».
«Я вб'ю Елоа.
Я уб'ю хлопців тут і Наяру».
Це була моя. сестра, Наяра, Віктор і Яго.
Коли я дізнався, що вони всередині,
я не міг повірити.
Я не міг повірити, що це відбувається.
П'ЯТЬ ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Він сказав: «Не викликай копів». Я відповів: «Не буду».
Батько Віктора хвилювався, бо той цілий день не з'являвся
і зупинив поліцію, щоб попросити допомоги.
Коли він привів мене в той район, я знав, що це дуже проблемне місце.
Насправді, за 200-300 метрів звідти
було кілька точок із торгівлі наркотиками.
Сержант Атош піднявся, і ми сказали:
«Не підходьте до дверей, бо він стрілятиме».
Ліндемберг побачив, як під'їхала поліція,
і дуже занервував.
«Я казав не викликати копів! Я всіх уб'ю».
Я взяв слухавку, почав переговори, а він мене облаяв.
- …моя дівчина, ця клята сука… - Я не твоя дівчина.
Замовкни!
Я сказав: «Не роби цього. Заспокойся». Я намагався його заспокоїти.
«Зупинімося. Ти ще нічого серйозного не зробив.
Відпусти їх, і все буде гаразд».
У нього були перепади настрою.
Іноді він був спокійним і розмовляв, ніби я його найкращий друг.
Іноді дуже нервував.
Тоді офіцери вирішили, що треба викликати GATE.
Вони експерти.
Коли в суспільстві виникає проблема, викликають поліцію.
Коли в поліції виникає проблема, викликають їх.
Здебільшого GATE показують хороші результати.
Команда переговірників прибула, зв'язалася з Атошем
і визначила, яка ситуація.
Тактична команда шукала, де зайняти позиції,
бо ми могли увійти в будь-який момент.
Снайпер або вб'є, або завдасть дуже серйозної рани.
Робота переговірника
полягає в тому, щоб змусити викрадача зрозуміти,
що найкращий варіант - це домовленість.
Краще сісти у в'язницю. Інший варіант гірший.
А справа Елоа мала дуже небезпечний ухил,
а саме емоційну нестабільність.
Це стан, який робить усе дуже чутливим.
GATE прибули у фургоні, повністю готові.
Я зайшов у фургон і продовжив переговори звідти.
Чого ти хочеш? Скажи, щоб я міг допомогти, друже.
- Чого я хочу? - Так.
Я хочу вбити Елоа, вбити себе й звільнити Барбі.
Під час переговорів
він сказав: «Я хочу поговорити з мамою Елоа, моєю тещею».
Покличмо її.
Він сказав, що щойно поговорить із нею,
відпустить Елоа.
Її привели. Ми перейшли вулицю.
У мене був куленепробивний щит.
Ми стали за цей щит.
Мені дали телефон, і він сказав:
«Хіба я не казав, що зроблю щось божевільне?
Але ти мені не повірила».
Я сказала: «Лісо, я повірила. Але думала, що це стосуватиметься тебе.
Сину, не роби цього.
Ні, заради бога.
Відпусти дівчат, спускайся.
Я піду за тобою, хай куди ти підеш. Я нізащо не покину тебе».
Він змінився.
Він здавався… Він сказав: «Ні.
Якщо вона не моя, вона не буде нічиєю.
Вона не вийде живою».
ДЕВ'ЯТЬ ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Я взяв слухавку й сказав: «Відпусти дівчину», а він відмовився.
Я кажу: «Але ти обіцяв», а він: «Я передумав».
Я був першим репортером,
який прибув на місце, і я натрапив на натовп людей.
Усі жителі комплексу
були надворі.
І я зрозумів,
що це незвичайна ситуація.
Тож я проаналізував викрадення, яке відбувалося,
а також і персонажів, причетних до нього.
Хто така Елоа?
Яким був Ліндемберг?
Ніби вони були частиною сюжету.
Одного разу я возив їх грати в Сан-Каетано.
І там була бійка. Він її зупинив.
Він завжди приходив з Елоа,
спокійний, тихий, проблем ніколи не було.
- Він був у поганій компанії? - Ні.
Це ж кохання, правда? Тільки той, хто відчуває, може зрозуміти.
Вони були разом три роки, не місяць.
Знакові події.
День, коли Ліндемберг попросив мене стати його дівчиною.
ТЕКСТИ ЗІ ЩОДЕННИКА ЕЛОА
День, коли Лісо сказав, що я жінка його життя
і він хоче одружитися зі мною.
Я кохаю його так, як думала, що ніколи нікого не покохаю в житті.
Вона розповідала мені все.
Але ніколи не розповідала про своє кохання.
Бо знала, що ми б цього не дозволили.
Потім він прийшов поговорити з нами, і ми йому сказали.
Я сказала йому, що їй лише 12 років.
Це просто підліткове захоплення.
Він усе прийняв. А я сказала: «Жодних побачень.
Ніяких гулянь.
Тільки зустрічі вдома».
Він мені подобався.
Через його щирість до мене. Він почав мені подобатися.
Я бачив у ньому сина.
Я робив для нього все, що міг.
У нього не було судимостей.
Він був дитиною, працював.
Він не був ні грабіжником, ні серійним убивцею.
Нічого такого. Чи треба нам його ліквідувати? Ні.
І він не хотів втрачати ці стосунки, цю людину.
Люди роблять немислимі речі заради кохання.
Злочинець із пристрасною мотивацією часто думає: усе або нічого.
Я дотримувався своєї стратегії.
Я не можу довго з ним не розмовляти,
бо це дає йому час думати й діяти.
Я мушу постійно дзвонити.
Щоб він також не мав відпочинку.
Він нарешті сказав: «Гаразд. Ти мене переконав. Я когось відпущу».
Ми бачимо
рух поліції навколо будинку,
де перебуває Ліндемберг.
Багато метушні й напруги.
Ми робили домашку з географії.
Ми йшли до мене додому,
щоб зробити домашку.
Але вона сказала:
«У мене вдома нікого немає. Ходімо туди. Роздрукуємо й пообідаємо».
Була обідня пора.
Щойно ми туди прийшли, через десять чи двадцять хвилин
прибув Ліндемберг.
Я не думаю, що він очікував нас там побачити.
Наяра та Яго зустрічалися.
Тож він подумав: «Зачекай-но».
Він подумав,
що я також можу мати щось з Елоа.
Я думав, що він мене вб'є.
Тоді він сказав, що буде гірше. Жах ось-ось мав початися.
І він сказав:
«У мене вистачить куль на місяць».
Він постійно звинувачував її.
«Моє життя скінчено через тебе.
Ти стала шльондрою
через цей клятий комп'ютер та Інтернет».
Коли він хотів подивитися, що відбувається надворі,
він хапав Наяру й приставляв пістолет до її обличчя.
Він попередив нас: «Якщо спробуєте щось утнути, я її вб'ю».
Наяра також мала сильний характер.
Тож для Ліндемберга винна була Наяра.
Він звинувачував її
за те, що Елоа не повернулася до нього й не підкорилася йому.
ЕЛОА СТАЛА БЛИЖЧОЮ З НАЯРОЮ ПІСЛЯ ЗАКІНЧЕННЯ СТОСУНКІВ
Елоа сказала: «Ні, ми знову будемо разом.
Відпусти нас. Давай із цим покінчимо. Ми будемо разом».
Але він сказав: «Ти це зараз кажеш.
Коли це закінчиться, ти не повернешся.
Ти повернешся до своїх друзів-хлопців».
У якийсь момент я втратив свідомість.
Коли я прокинувся, Елоа мене трусила.
«Прокинься, Вітіньйо».
Вона сказала: «Відпусти його. Йому зле».
Минуло ще кілька хвилин, і він сказав:
«Слухай, іди до вітальні.
Негайно».
Віктор вийшов і почав спускатися. Я пішов туди, щоб його зустріти.
Я взяв слухавку й подзвонив йому: «Ти вистрелив?»
Він сказав: «Так», а я: «Чому?»
«Щоб довести, що я не хороший хлопець. Ви помиляєтеся щодо мене».
ДЕСЯТЬ З ПОЛОВИНОЮ ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Я дозволив йому
заспокоїтися хвилин на двадцять,
подзвонив знову й продовжив свою стратегію звільнення.
Потім, десь через півтори чи дві години, він сказав:
«Я відпущу ще когось».
Ліндемберг відпустив двох хлопців.
Наяра, подруга колишньої дівчини, не хотіла йти, коли дізналася,
що він планує вбити Елоа, а потім себе.
Мене дуже вразило те, що коли Віктор і Яго вийшли,
Віктор сказав: «Бачиш, що робить твій друг?»
Це змусило мене почуватися жахливо.
Бо він справді був для мене як брат.
Ми були дуже близькі. Завжди грали в м'яча разом.
Коли він зрозумів, що здобув мою довіру,
почав розпитувати про неї.
«Як там твоя сестра?
Вона з кимось зустрічається? Познайом нас».
Тоді вони й почали стосунки.
Я ніколи не вважав ці стосунки гарною ідеєю.
Ми жили в тій громаді, тож усі знали одне одного.
Деякі хлопці померли від наркотиків, інших заарештували, усяке бувало…
Усі ці діти разом грали в м'яча й пінг-понг.
А я ніколи не тусувався з тими дітьми.
Я ніколи не був їхнім другом.
Іноді я бачив Ліндемберга з ними, і це мене турбувало.
«Цей хлопець зустрічається з моєю сестрою. Дідько».
Я хвилювався, коли він відпустив лише двох хлопців.
Йому було б важко тримати їх у заручниках,
коли він сам ризикує життям.
А що, якби два хлопці змовилися
проти нього й щось спробували?
Тепер там дві дівчини. Це мене хвилювало.
Я дзвонив йому й розмовляв.
Я сказав: «Ну ж бо, Лісо, можна піднятися? Я не підійду до дверей.
Я просто хочу тебе побачити, щоб поговорити».
«О, ти хочеш мене побачити?
Дивися, я тут біля вікна».
Я запитав: «Ти наставляєш на мене пістолет?»
«Ні. Ти боїшся зброї? Хіба ти не коп?»
Я сказав: «Ти наставляєш його на мене», а він: «Ні, я не наставляю».
Постріл влучив у колону, мало не зачепив моє обличчя.
«Ти стріляєш у мене?» Він сказав: «Хіба на тобі немає бронежилета?»
«А якщо влучить у обличчя?», а він: «Ти мертвий».
Він кинув слухавку.
Ця справа швидко не закінчиться.
18 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
У нас є зображення з міста Санту-Андре,
де Ліндемберг, 22-річний чоловік,
тримає в заручниках двох дівчат-підлітків.
Коли настав ранок, почала прибувати преса.
Почало ставати людно.
Коли я туди прибув, уся сцена вже була готова.
Територію оточили, преса стояла віддалік,
поліцейські гасали туди-сюди навколо.
Наша стратегія полягала в тому, щоб тримати камеру націленою на квартиру,
щоб не пропустити нічого всередині.
Ми знали, що викрадач і заручники там з'являться.
Зсередини
вони не знали масштабу того, що відбувалося надворі.
Вони побачили весь масштаб, лише коли це почали показувати по ТБ.
Ми знову пролітаємо над містом Санту-Андре,
де 22-річний хлопець тримає в заручниках двох дівчат.
Я тут із Домінгосом Перейрою,
другом Ліндемберга, який працював із ним рік.
Домінгос казав мені, що Ліндемберг спокійний і мирний.
Як він поводився на роботі?
Він був чесним хлопцем. Ніколи не прогулював роботу.
З часом Ліндемберг зрозумів, що він головний герой
цирку, який розгорнувся навколо злочину, що він скоював.
У нього була аудиторія - преса.
І в нього була «жінка його життя»,
яка грала головну жіночу роль у виставі,
що там розгорнулася.
Ще один постріл пролунав.
Це вже четвертий від Ліндемберга.
Кілька поліцейських підходять, щоб з'ясувати, що сталося.
Постріл зробив Ліндемберг,
бо йому не сподобався коментар
репортера, і репортер це підтвердив.
Тоді ми точно впевнилися
що Ліндемберг, той простий хлопець, уже не простий хлопець.
Тепер він злочинець,
який показує всім, що має владу.
На жаль,
людям цікаві погані новини.
Було так багато людей, ціла довга стрічка огорожі,
і багато поліцейських авто.
Я ще не бачив стільки поліцейських. Не міг повірити, що він це робить.
Усі напружені.
Люди не можуть піти на роботу чи взяти авто з гаража. Нічого не можуть.
Увесь район зупинився. Просто зупинився.
Заради бога, Лісо.
Відпусти Елоа.
Заради бога, Лісо.
27 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Минуло більше ніж 24 години.
Викрадення продовжувалося.
Ситуація починала виходити з-під контролю.
Вони вирішили мене замінити.
По-перше, бо я не досягав прогресу.
А ще я був втомлений. Мені треба було відпочити.
І капітан Джованіні,
тодішній командир GATE, перебрав переговори.
Він усе бачить звідти, з гарної позиції.
У нього є пістолет і багато набоїв.
Двоє людей під прицілом.
Тож ситуація дуже складна.
Ось яка справа, Лісо, не ускладнюй собі життя.
Брате, я цього не боюся.
Я прийшов сюди, знаючи, що не вийду живим, друже.
Хто це сказав? Ти вийдеш живим.
Тобі важливі лише дві дівчини.
- Я хочу, щоб ви всі вийшли живими. - Тобі байдуже до мене.
Перш ніж я сюди прийшов, я вже знав, що помру.
Якби мені було байдуже до тебе, я б уже увійшов.
Я сам це зробив.
Я уклав угоду із собою: прийшов живим, а вийду мертвим.
У викрадачів є шаблон.
Вони завжди чогось хочуть.
У його випадку він нічого не хотів.
Він лише хотів провести з нею більше часу там.
Нічого не поробиш. Немає прогресу.
Тепер турбує те, що минуло багато годин.
Втома, яку зазвичай нав'язує поліція, здається, не спрацювала.
Вони досі не знають, як цей хлопець протримався весь цей час,
попри весь тиск поліції.
Хлопець поводиться складно.
Він думає, що він вище за всіх і все.
Тоді я мусив показати йому, хто тут головний.
«Вимкніть світло й телефон».
Відключення світла - погана ознака.
Поліція не просунулася в переговорах. Вони стають суворішими.
Напевно, той, хто всередині, дратуватиметься.
Він відчуватиме тиск.
Увімкни це кляте світло, брате.
Я прошу, у вас немає вибору, інакше буде гірше.
І для кого?
Не для тебе, красунчику.
І не для друзів.
Дівчата тут страждатимуть. Їхні родини страждатимуть.
Він лає поліцію. Він стає
розлюченим.
У той момент
не можна було довіряти хлопцеві, який втратив контроль,
з пресою надворі, під великим тиском.
Він попросив мою сестру зателефонувати.
Вона сказала: «Мамо, будь ласка. Ти мені довіряєш?»
Я сказала: «Звісно, золотце».
Я була щаслива, що розмовляю з нею.
Мабуть, усе погане, що я відчувала,
зникло, так?
Тоді я сказала: «Звісно, я довіряю».
«Мамо, попроси їх увімкнути світло назад. Будь ласка.
Попроси їх увімкнути його».
Я не вагалася. Сказала: «Попросіть увімкнути світло!»
Мій чоловік занервував і сказав: «Вони не можуть. Ми не можемо просити».
І він кинув слухавку.
Я вб'ю дівчину й себе.
Яка від цього користь?
- Так, але… - Це нікому не принесе користі, Лісо.
Я вб'ю її, ви навіть не дізнаєтеся.
Я зв'яжу її й заріжу.
Мені не треба стріляти, щоб її вбити.
Він говорив рішуче.
«Якщо не ввімкнете світло, я їх уб'ю».
32 ГОДИНИ В ЗАРУЧНИКАХ
Іноді я чув:
«Він на видноті. Чи є дозвіл стріляти?»
«Ні, немає».
Добрий вечір. Поки що поліція наполягає на переговорах.
Вони хочуть довести Ліндемберга до межі виснаження,
тобто подолати його втомою.
І що тоді? Я можу увімкнути світло.
Але ти мусиш показати жест доброї волі. Поки що ти цього не зробив.
Останніми годинами викрадач виявляє ознаки втоми.
Він справді опинився в глухому куті. Правда?
Ми буквально
були майже на рівних зі зброєю.
Він це бачив.
Один із батьків дівчат-підлітків отримав від Ліндемберга інформацію,
що він її відпустить.
Очікується, що це станеться дуже скоро.
Було так багато чуток,
що він веде переговори,
що когось ось-ось відпустять.
У той момент у нас було мало інформації.
Ми бачимо, як дівчина виходить.
Це щасливий кінець для Наяри,
яку везуть до місцевої лікарні.
Я був упевнений у стратегії поліції.
Я думав: «Він вийде з нею або попросить нас…
Він попросить Тіну чи мене піднятися,
або, може, Дугласа, щоб ми спустилися разом».
Коли Наяра вийшла,
з'явилося відчуття, що справа просувається,
але я хвилювався, що він може щось зробити
з її фізичною недоторканністю.
Я боявся, що він може її зґвалтувати
або зробити щось у цьому дусі.
43 ГОДИНИ В ЗАРУЧНИКАХ
У нас є зображення з гелікоптера.
Кількість авто преси зросла
навколо житлового комплексу, де відбувається викрадення.
Наяра сказала поліції, що всіх чотирьох підлітків зв'язали й били.
Великі мовники вже зайняли гарні позиції.
Вони вже винайняли квартири.
Тож кожен був сам за себе. Усе трохи змішалося.
Люди, яким було цікаво, преса, поліція…
Аудиторія хотіла це бачити. Коли згадували цю справу,
той, хто безперервно висвітлював історію,
отримував відгук від аудиторії.
Люди не покидають периметр.
Вони хочуть, щоб справа мала позитивний результат.
Ліндемберг там із Елоа.
Ми взяли додатковий телевізор,
щоб не пропустити нічого про цю справу,
бо ця станція транслювала історію 24 години на добу.
Це було по суті реаліті-шоу.
Сьогодні ми бачимо зміну в розташуванні поліції
навколо будинку.
Учора ми бачили лише це рятувальне авто…
Репортери пробиралися ззаду, намагалися потрапити в інші квартири
і переходили з одного будинку в інший.
Там був невеликий пагорб, вони ховалися там, щоб щось зняти.
Це заважало операції.
Наші тактичні стратегії
були скомпрометовані через репортерів
і через розголос справи.
Наша присутність у такій справі не заважає.
Поліція каже це, коли втрачає контроль.
Тож легше перекласти
провину на інших.
Вони можуть тримати пресу подалі.
«Ви нам заважаєте. Треба триматися далі».
Чи буде це важко? Так.
Чи будемо ми скаржитися? Так.
Але тримайте пресу подалі. Це просто.
Ізоляція, хоч і була значною…
Далеко був гелікоптер
із надпотужними камерами, які могли наближати
наші значки GATE.
Камери були всюди.
Не було жодних обмежень.
А ми, преса, не мали жодних відповідей.
Щодо всього, що ми питали,
поліція казала: «Ми працюємо над цим. Справді».
Але скільки годин уже минуло?
У мене є сумніви, особливо в цій справі,
чи мала військова поліція чітку стратегію.
Двоє копів у сусідній квартирі брали склянки, щоб прослуховувати.
Ми чули побиття, лайку, пересування меблів…
У будь-який момент нам, можливо, доведеться увійти.
Я не міг перестати думати: «Чому поліція не заходить?
Чому снайпери не діють?»
Там були снайпери.
Я бачив того хлопця цілий день і всю ніч,
у тій самій позиції та…
Чому вони не діють?
Це абсурд.
Абсурд.
Думка громадськості дуже впливає.
Він на національному телебаченні,
а люди кажуть: «О ні, він не справжній злочинець».
До 13:30 у понеділок Ліндемберг був звичайною людиною.
Після сварки з дівчиною
він узяв один чи два пістолети й прийшов з'ясовувати стосунки.
У нього була підтримка преси, яка показувала все, що відбувалося ззовні,
змушуючи його вірити, що він хороший хлопець,
який розлютився, але це можна владнати.
Влада боялася критики
за те, що дала наказ убити Ліндемберга,
який тримав двох дівчат у заручниках, бо він не був злочинцем.
GATE діють дуже обережно.
Дуже тонко.
Бо це мусить мати щасливий кінець,
у тому сенсі, що ніхто не постраждає, і справу буде вирішено.
Під час переговорів казали:
«Ми не можемо його вбити, бо губернатор вважає, що він
хороший хлопець, який переживає зрив».
Вони повторювали: «У нього є робота, він давно в компанії».
Люди романтизують злочини на ґрунті пристрасті.
Суспільство створює цю історію.
І вона не створюється швидко.
На це потрібен час.
Чому, думаєш, він це зробив?
Не знаю. Мабуть, це кохання.
Сьогодні я могла б додати ще одне запитання.
«Думаєте, це кохання?»
«ВІН ТАК ЇЇ ЛЮБИТЬ, ЩО ВТРАТИВ ГЛУЗД»
Здається, його виправдовують як злочинця
і ставляться до нього як до бідолахи, який закоханий.
«Заручники, які вийшли, не постраждали, правда?
Він не такий уже й поганий».
Я добре пам'ятаю, як група молодих жінок кричала:
«Ліндембергу, де ти? Я прийшла тебе побачити».
Дивись у вікно!
- Дивіться, народ! - Ліндембергу!
Чорт забирай!
Люди, що кричать його ім'я надворі, -
це лише наслідок цирку, який створили,
і ролі, яку він отримав і взяв на себе.
«Я стаю важливим, я контролюю, а вона залишається тут».
Він це побачив і: «Боже, тепер я зірка!»
Ліндемберг Алвес кілька разів з'являвся у вікні ванної.
Він стрілятиме.
У момент неуважності
Елоа відчиняє вікно й сигналізує, що з нею все гаразд.
Потім чути крики Ліндемберга.
Зачини кляте вікно!
А як щодо Елоа?
Коли її чули?
Коли їй дали можливість висловитися
чи показати, що вона відчувала?
Злочинець стає головним героєм.
Ми дуже мало знали про неї.
Ми знали, що їй 15 чи 16 років.
Що вона з ним якийсь час зустрічалася,
а потім розірвала стосунки.
Коли вони почали зустрічатися, їй було 12 років, а йому 19.
Їй було 12, вона була…
Вона ледь була підлітком.
Вона ще була дівчинкою.
Але коли вона подорослішала,
вона подумала: «Зачекай-но». Так?
«Це більше не для мене. Я хочу з цим покінчити».
Але він вважав, що вона належить йому, і не прийняв розрив.
Ми якось розмовляли в автобусі, і вона сказала:
«Мій хлопець ревнує». Я запрошувала її погуляти.
Вона сказала: «Він ревнує. Через нього я не гуляю».
Пам'ятаю, як вони вперше розійшлися.
Він удавав, що плаче, коли був біля мене.
Він просив мене передати їй подарунки.
Він просив мене робити для нього різні речі.
Тож я був у її голові 24/7.
«Ти мусиш із ним знову зійтися».
А коли вони справді розійшлися,
він став іще ревнивішим.
Тоді він почав стежити за нею до шкільних воріт.
Я пішов забрати її зі школи.
І я за нею спостерігав.
Вона побачила мотоцикл і злякалася.
Я паркувався, глянув і сказав: «Що? Що тебе налякало?»
Але я вже знав, я бачив, що вона налякана.
Щойно вона бачила мотоцикл,
вона думала, що це він.
Ісусе,
допоможи мені.
Я переживаю випробування, я майже здаюся.
Господи, допоможи мені.
Подбай про мене.
Вона вже пройшла три курси.
Вона починала своє життя.
Її тато завжди відвозив і забирав її.
Але того дня він мусив працювати. Тож вона поїхала автобусом.
Він ударив її по спині. Дав ляпаса.
Вона повернулася додому в сльозах.
У сльозах.
Щойно я почув, одразу пішов до нього додому.
Я сказав: «Чуваче, ви ж розійшлися, правда?
Моя сестра не хоче знову бути разом».
Він подивився мені в очі й сказав, що не бив її.
Я сказав: «Скажи, що ти бив мою доньку».
Він сказав: «Я її не бив, сер.
Вона перебільшує. Вона бреше».
І він пообіцяв, що нічого їй не зробить.
Він пообіцяв.
Я йому більше не вірила.
Але мій чоловік вірив.
Він хотів зі мною поговорити.
Я був із GATE,
і вони зателефонували.
Потім вони з'єднали мене з ним.
І він говорив про той день, коли я прийшов до нього додому.
Він сказав: «Ти досі не вибачився за це». Він так сказав.
Тоді я…
«Бляха», розумієш?
Тож переговірник із GATE сказав щось на кшталт: «Вибачся».
Я сказав: «Чуваче, якщо це причина, я зараз вибачуся.
Це не проблема. Спускайся, і я вибачуся.
Я й не уявляв, що це спричинило…
Що тобі було так боляче».
Так вчинив би будь-який брат.
Тож він почав казати: «Ні, тепер я тут.
Я контролюю ситуацію. А де ти зараз?»
Він нервував,
тож переговірник вирішив, що краще повісити слухавку.
47 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
На третій день викрадення прогресу немає.
Поліція дзвонила Ліндембергові двічі.
Дзвінки тривали по кілька секунд.
Він не висував вимог.
Він сказав, що не хоче говорити, і кинув слухавку.
Вони подзвонили мені й сказали: «Допоможи з переговорами.
Ми більше не можемо.
Жодних результатів.
Переговори зайшли в глухий кут».
GATE вчинили правильно.
Вони, мабуть, помітили, що Ліндемберг мав міцну дружбу
з братом Елоа.
І цей хлопець, можливо, міг допомогти.
- Хоч він і дитина? - Це взагалі не проблема.
Я не ставив це під сумнів.
Я сподівався на хороші результати.
Усе, що нам казали
зробити, ми робили.
Джованіні йому подзвонив.
Він такий: «Чого ти хочеш?» Він був доволі агресивним.
Тож я сказав: «Це я».
«Хто?»
Я сказав: «Не впізнаєш мій голос? Це Дуглас». Тоді він заспокоївся.
Ти знаєш, я завжди був на твоєму боці,
я завжди допомагав тобі її повернути.
Дякую.
Тож я прошу врахувати нашу дружбу.
Я знав, що ти попросиш мене її відпустити.
Тож…
Ні, забудь про мою сестру.
Я говорю про нас із тобою, нашу дружбу.
Це зараз найважливіше.
Скажи, чого ти хочеш.
Нумо вийдемо.
З тобою все буде гаразд.
Я на твоєму боці.
Ми вийдемо й познайомимося з новими людьми.
Немає часу. Я потраплю до в'язниці. Там мене уб'ють.
Мене там лінчують.
Ти не потрапиш до в'язниці. Твій адвокат тут.
Я вірив, що можу все виправити.
У моїй голові ми були такими близькими друзями,
що я думав, ніби можу це виправити.
Тоді поліція сказала:
«Він хоче, щоб Дуглас це зробив. Він хоче, щоб Дуглас…»
Дуглас був із ними.
«Дугласе, візьми це, візьми те».
Собака в коридорі?
Так, я веду її до сходів. Якщо не забереш, вона здохне з голоду.
Бо вона сюди не повернеться.
- Гаразд. - Я беру двох собак.
Гаразд, я вже йду.
Дуглас був дитиною.
Коли він повертався, він міг застрелити мого сина.
Це була б іще одна жертва. Ніхто не знав, що в нього на думці.
Я мусив стежити за папером перед собою,
і за тим, що вони писали.
Я не міг сказати, що хочу. Я просто стежив за папером.
Ходімо вийдемо, Лісо.
Що ти думаєш…
Я вирішу в найближчі кілька годин.
Вирішуй. Ходімо вийдемо.
Дай мені вирішити, чуваче. Я не тямлю ясно.
Твоя сестра мене рознервувала.
Я хотів зайти
і відлупцювати його прямо там у той же момент.
Але я не міг нічого сказати.
Я повішу слухавку, бо твоя сестра викаблучується.
Замовкни, тихо. Я з ним поговорю.
Я хочу. почути, що він скаже. Замовкни!
Замовкни!
Розслабся, забудь про неї.
Я повішу слухавку, якщо вона почне говорити.
Ти хочеш мені щось сказати, але вона заважає. Нумо, говори.
Скажи їй, що я прошу її замовкнути.
Це так сумно.
Ти на іншому кінці лінії.
Ти чуєш, як твою сестру ображає
хлопець, який колись був твоїм найкращим другом.
Немає пояснення.
Це те, що я ніколи…
Я ніколи не забуду.
Я ніколи йому цього не пробачу.
Ніколи.
Ти вирішив?
Я думаю.
Думай. Усе гаразд.
Де Адріано?
Поруч зі мною.
- Дай йому слухавку. - Гаразд.
Агов, Лісо?
У мене є вимога.
Так? Що тобі треба?
Вона хоче їсти.
- Ти теж їстимеш? - Ні, я з'їм, що є тут.
Точно?
Якщо вона їстиме фастфуд, їй стане зле. Їй потрібна нормальна їжа.
Він хотів, щоб я туди пішов
і приніс йому їжу.
Тож…
Джованіні сказав: «Що ти маєш на увазі? Як принести?»
50 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Вона спускається?
Це дуже напружений момент.
Мотузку з простирадл повісили на вікно.
Очікування великі. Може, вона спуститься.
Ніхто точно не знає, що тепер станеться.
Я була по той бік.
І тоді… «Елоа у вікні!»
Я не могла, я просто побігла.
Моя донька!
Заспокойся, мамо.
Я сказала: «Спускайся!» Я думала, вона спуститься по мотузці.
Вона сказала:
«Заспокойся, мамо. Тихіше».
Моя донька!
- Моя донька! - Заспокойся.
Золотце, спускайся!
Заспокойтеся, не підходьте ближче.
Заспокойтеся.
Будь ласка, заспокойтеся.
Я бачила, як вона намагалася триматися, але руки тремтіли.
Ми бачили, що її руки тремтіли.
Це їжа.
У той момент
висвітлення набуває нового масштабу.
Уся Бразилія говорить про справу Елоа.
Ми починаємо шукати будь-яку нову інформацію,
щоб розкрити щось,
до чого інші мовники ще не мали доступу.
Одне запитання, мем. Їй було зле?
Не знаю, мене тут не було.
Ми бачили по телевізору.
ТРАГІЧНА СПРАВА ЕЛОА ПІДНІМАЄ РЕЙТИНГИ
Вони справді почали тривіалізувати серйозність того, що відбувалося.
Їх турбувало, що вони їли на обід,
як вони приймали душ,
бо медіа були всюди.
На жаль, кожен хотів ексклюзивний репортаж
у різний спосіб.
За словами поліції, вони відправили рис, квасолю,
стейк і картоплю фрі, як просив Ліндемберг.
Здавалося, що люди
майже сподівалися, що це не закінчиться.
Сподіваюся, це закінчиться добре.
З майбутнім весіллям між ним і його дівчиною, яку він кохає, правда?
Це ніби гіпнотизує,
у поганому сенсі.
Це як проїжджати повз аварію:
тобі не подобається кров, але ти не можеш відірватися.
Ми почали розуміти, що ситуація дуже делікатна.
Ти проводиш цілу ніч,
ще одну ніч, потім ще одну ніч.
І нічого не змінюється. Поліція не вривається.
Що ми мали знімати? Будинок із камерою, націленою на квартиру.
Це був район із високим рівнем злочинності.
Було небезпечно для репортерів залишатися там на ніч.
Озброєні злочинці почали вільно розгулювати
серед глядачів цього сценарію фільму жахів.
Наркодилери скаржилися.
Поліція заважала. Вони втрачали багато грошей.
Вони казали: «Агов, репортере,
приберіть цього хлопця звідси або ми це зробимо.
Приберіть копів, і ми його дістанемо».
Вони б зайшли й убили його.
У них була сила це зробити. І він цього боявся.
Поліція також боялася, що це станеться.
58 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Телеканал вирішує зателефонувати до квартири.
Після цього починається метушня.
Я втомлений повернувся на станцію.
Усі були дуже втомлені.
Я побачив двох продюсерів,
і вони сказали:
«Ми говорили з Ліндембергом».
Я був шокований через цю нову інформацію.
«Що ви записали?»
Вони сказали: «Ми це не записали».
Я сказав: «Візьміть камеру, поставте переді мною.
Подзвонімо. Якщо відповість, я запишу».
Хто це?
Агов, Ліндембергу, ми друзі родини.
Ми просто хочемо знати, чи все гаразд.
Хто це?
Я Луїз Герра. Як справи?
- Ми друзі… - Це Луїз Герра.
Я репортер Соні Абрао від імені твоєї родини.
Твоя мама у відчаї. Вона хоче знати, чи все гаразд.
Ти репортер?
Так. Ми хочемо знати, чи все гаразд.
Ми турбуємося за тебе.
Я надзвичайно нервував.
Я був напружений і втомлений
після стількох годин, і…
Я опинився в ситуації, яка могла змінити історію.
Він міг натиснути на спусковий гачок і сказати: «Ти це записуєш?
Я зараз її застрелю».
- Ви в прямому ефірі? - Ми це записуємо.
Якщо хочеш, я пущу в ефір усе, що ти захочеш.
Нашу розмову?
Давай поговоримо. Я хочу допомогти.
Я хочу тобі допомогти й сказати,
що капітан гарантує твою безпеку.
Не хвилюйся, синку.
Я не хочу, щоб хтось був біля будинку.
Якщо хтось наблизиться…
Капітан приходив сюди, дзвонив у двері.
Я мало не застрелив Елоа. Думав, він увірветься.
Якби він це зробив,
ми б зараз були мертві.
Телефонувати викрадачу
для інтерв'ю,
ніби це
ексклюзивний репортаж тощо, -
це злочин.
Зачекай, вона говоритиме.
- Дай їй поговорити з нами, будь ласка. - Алло.
Елоа, це Луїз Герра від Соні Абрао. Як справи?
Хто це?
Луїз Герра, репортер від Соні Абрао. Як справи?
Нормально.
Вона дуже впевнено казала, що все гаразд.
Тремтячий голос.
Вона була…
Було чути, що вона плаче.
Я почав відчувати небезпеку ситуації.
Він не жартував.
Тобі треба передати щось мамі?
Я хотіла б знати, як вона, як там моя родина.
З ними все гаразд.
- Усе… - Поцілуй від мене батьків.
- Ти можеш… - Скажи їм, що я їх люблю.
Повтори. Поцілуй їх від мене.
Я хочу сказати мамі, що я її люблю.
І татові також.
Я їх люблю.
Капітуляція викрадача була скомпрометована
після того, як він дав інтерв'ю в прямому ефірі телеканалу.
Відтоді
викрадач більше не відповідав на дзвінки.
Який суспільний інтерес в інтерв'ю з Ліндембергом у той час,
коли він обмежує свободу Елоа?
Після дзвінка Ліндемберг
дуже змінився глибоко всередині.
Це завдало неоціненної шкоди справі.
Неоціненної.
66 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Ситуація сьогодні стала ще напруженішою
у квартирі в Санту-Андре в регіоні ABC штату Сан-Паулу.
Ліндемберг повів Елоа до вікна ванної.
Використовується телефон.
Переговори відновилися.
Вона мені більше не потрібна.
Я її ненавиджу.
Що вона має зробити, щоб вийти?
Добре поводитися й бути розуміючою, чого вона не робить.
Що ти маєш на увазі? Що вона не розуміє?
Коли я з нею говорю, вона кричить і влаштовує істерику.
- Каже, що я хочу кинути в неї склянкою. - Ти мене б'єш.
Він сказав, що втомився та здається.
Джованіні попросив його взяти зброю
і покласти її в туалет.
Він сказав: «Гаразд. Я вийду».
«Я залишу зброю у ванній, як ти сказав.
Я вийду, тримаючи Елоа за руку.
Я піду до Наяри.
Я візьму Наяру за руку, ми спустимося,
візьмемо Дугласа за руку, і я здамся».
Ліндемберг пообіцяв припинити викрадення,
якщо Наяра повернеться до квартири.
Тим часом усі внизу сповнені надії.
Повернення Наяри до переговорів
було стратегічним ходом менеджера з кризових ситуацій,
секретаря з громадської безпеки й прокурора. Це було їхнє рішення.
- Агов, Наяро. - Як справи?
- Тобі краще? - Так. Ти спокійна?
Я спокійна.
Ти справді зробиш усе, що обіцяєш?
- Так. Ти мені довіряєш? - Так.
Агов, золотце.
- Ти піднімаєшся? - Так, сонечко, я йду.
Гаразд, перед дверима.
- Не пускай поліцію. - Гаразд.
- Нікого. - Гаразд, дозволь мені з ним поговорити.
- Усе буде гаразд. - Так.
Як я обіцяла від початку. Гаразд?
- Так, бувай. - Бувай. Люблю тебе.
Було вирішено, що тактична команда не втручатиметься,
бо Наярі дали вказівку зупинитися на поверсі нижче,
щоб поговорити з Ліндембергом.
Коли я почав підніматися, я глянув
і побачив його в маленькому вікні ванної.
Його й Елоа.
Тож я зупинився там, де мав,
і відтоді в мене не було контакту, бо Наяра піднялася з телефоном.
Я бачив поліцейських,
але не бачив, як вона піднімається.
Раптом я побачив…
Поліцейський гукнув мене: «Ходімо».
І я пішов.
А потім почався повний хаос.
Полковнику, чи було помилкою повернути Наяру?
Її мати погодилася.
Вона була з офіцерами GATE.
Вони забрали дівчину й повернули назад.
Тепер вони думають, що ми винні. Вони зробили дурницю.
Жодного підлітка не можна ставити в таку ризиковану ситуацію.
За словами командування операції, Наяра не є заручницею.
Вона сама вирішила повернутися до квартири.
Вона зробила те, чого ми ніколи не очікували.
Ми розглядали ситуацію так, ніби моя дитина…
У мене троє дітей.
…ніби одна з них була всередині.
Як дитина…
Я б поставив свою дитину на місце Наяри.
МИ НЕ ПОМИЛИЛИСЯ. МИ Б ЗРОБИЛИ ЦЕ ЗНОВУ.
Повернення Наяри до квартири - це те, що ніколи не мало статися.
GATE увійшли в історію як перший підрозділ,
який з одного заручника перейшов до двох.
Я увійшла й заспокоїла його.
З ним усе гаразд, він спокійний.
Він прийняв рішення.
- Гаразд? - Добре.
Не хвилюйтеся, з вашою донькою нічого не станеться.
Я тобі довіряю, Лісо.
З вами трьома все буде гаразд.
Як я сказала того дня.
Як я сказала по телевізору,
ви втрьох будете вдома цілі й неушкоджені.
Не хвилюйся.
Гаразд?
Ми спустимося за кілька хвилин.
Гаразд.
Не хвилюйся.
- Чудово. Я спокійна. Бувай. - Бувай.
Якщо він досі не зробив нічого з того, що обіцяв,
чи зробить він це зараз?
Він багато разів казав, що відпустить Елоа.
«Я відпущу її після того чи іншого. Скажи йому прийти, щоб захистити мене».
Він ніколи не тримав слова.
76 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Час минає, і нічого не стається. Очікування зростають.
Наяра досі у квартирі.
Члени родини все ще чекають.
Мама Елоа, Крістіна,
у тій квартирі чекає на інформацію.
Аудиторія божеволіє від такого.
Насправді, будемо чесними,
це крута історія.
Поліція відправила заручницю назад у полон,
а викрадач обдурив усіх тих поліцейських і…
Колега з Globo насварив мене. Він сказав: «Дивися, що ти наробив.
Ти не мав цього робити».
А потім я побачив, як Зелда Мелло брала в нього інтерв'ю, як і я.
Я відпущу її, як відпустив інших.
Я не скажу точного часу
і нікого не попереджу.
Це просто станеться.
Аудиторія хотіла це бачити, тож це стало гонкою
за те, хто наступний візьме в нього інтерв'ю.
Якщо вони не співпрацюватимуть, я теж не буду.
Ти шкодуєш, що це зробив?
Я ще не відчував докорів сумління.
Вона заслуговує на те, що переживає.
Якщо вони зроблять дурницю,
ми з нею разом помремо.
Яке право має Ліндемберг
тримати дівчину під прицілом
і давати інтерв'ю?
Це стало цирком, знаєте?
Я не той, за кого мене всі вважають. Я не хочу гнити у в'язниці.
Він став зіркою.
Ліндемберг тепер був зіркою.
Його пускали в прямий ефір, щоб він казав, що хоче.
Наша продюсерська команда встановила контакт із Ліндембергом.
Він більше не робитиме нічого необдуманого.
Не робитиме. Родинам можна бути спокійними.
Як мати я хотіла з ним поговорити.
Він не брав слухавку.
Якщо я телефонувала, він не відповідав.
Але з пресою він говорить?
Лише бог знає,
що ми переживали.
Щойно Ліндемберг зрозумів, що медіа на його боці,
він урізав контакт із поліцією
і використовував простір, який йому дали на національному ТБ.
Рейтинги були захмарними для всіх,
і він дедалі більше залякував поліцію.
Тож трикутник, який сформувався,
Ліндемберг, поліція й преса,
розвалився.
Тоді лише один хлопець керував грою.
Цим хлопцем був Ліндемберг.
95 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Полудень.
Футболка «Сан-Паулу»
висить у вікні квартири.
На наш подив,
через кілька годин менеджер «Сан-Паулу»,
який був радником,
запропонував допомогу в розслідуванні.
Ми просимо, щоб усе закінчилося добре.
Він може довіряти поліції.
Вони тут не для того, щоб його карати. Вони тут, щоб його захищати.
Було дуже зрозуміло, що ситуація вийшла з-під контролю.
Усі хотіли знайти рішення.
І той, хто це зробить, стане героєм.
Ситуація загострилася до тієї міри,
що виходу не було, бо минуло вже п'ять днів.
І оскільки ми мало їли,
я почувався погано.
Медики допомогли мені й побачили, що я
був на межі серцевого нападу.
Він сказав, що його життя скінчилося. Воно не мало значення.
Усе, що мало значення, - це визволити його доньку звідти.
ПЕРЕХІД ЗАБОРОНЕНО
Оскільки переговори практично зупинилися,
поліція вдалася до тактики, яку вже використовувала.
У вівторок вимкнули електрику.
Цього разу Ліндемберг і дівчата
залишилися там без їжі.
З вікна викинули рюкзак, щоб забрати обід.
Але прохання не задовольнили.
Я хвилювався щодо вирішення справи,
бо Ліндемберг не виявляв
жодних ознак співпраці.
Ми не можемо увірватися.
Там троє дітей. Як нам увірватися?
Якою це дитиною він був?
Ви не розумієте.
Там є заручниця.
Що це за божевілля?
Як можна романтизувати злочинця? Ні.
97 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Приблизно о 14:00
почалися переговори щодо документа.
Ліндемберг хотів підписаний документ,
що гарантує його фізичну недоторканність,
коли він здасться.
Я чемно прошу повідомити йому,
що я прокурор,
і я тут, щоб гарантувати його фізичну недоторканність,
і що все закінчиться добре.
Прийшов прокурор,
його показали по телевізору,
щоб він повірив.
Вони склали документ, його підписали.
Вони відправили Ліндембергу документ по мотузці.
Може, ця справа наближається до завершення?
Я вірю, що так.
Навіть якщо він трохи поспав уночі,
він емоційно виснажений.
Він прийде до тями,
і я вірю, що він здасться за кілька годин.
Тож він відповів дуже нервово:
«Вони надіслали мені папір, який я не розумію.
Усе це каракулі, я не розумію». Це було фактично марно.
Він мене не переконав.
Якщо він боїться померти, то здавайся.
Поліція не вбила б його перед пресою.
100 ГОДИН У ЗАРУЧНИКАХ
Найдовший випадок полону
у штаті Сан-Паулу триває вже понад 100 годин.
Десь на п'ятий день
Ліндемберг почав поводитися зовсім інакше, ніж раніше.
Я бачу
маленького янгола, який каже мені: «Не роби цього».
І маленького диявола, який каже: «Роби це. Не відпускай».
Є янгол і диявол. Диявол каже мені це зробити.
«Нумо, не зупиняйся».
Янгол каже: «Не роби цього». Я розгублений, я нервую.
У мене немає почуттів, я безсердечний.
Я безсердечний хлопець.
Я хочу попросити про послугу.
Скажи їм, щоб увірвалися в цю хрінь.
Поліція підійшла до мене
і сказала:
«Учора він увесь день її бив».
Я був…
Голова йшла обертом.
Я думав: «Чому вони вже не заходять? Чому не покінчать із цим?»
Я вдячний за все, що ви зробили.
Але я хочу…
Настане час, коли тобі доведеться подумати.
- Скажи їм… - Це суїцидальні розмови.
Скажи їм, що з тебе годі.
Тоді хтось займе твоє місце,
і вони дадуть наказ увірватися сюди, і я закінчу все, гаразд?
Стало неможливо
розмовляти й вести переговори з ним
логічно.
Він дуже чітко дає зрозуміти,
що він виконає свій намір убити Елоа
і вбити себе.
Тож відтоді було вирішено:
якщо в квартирі пролунає постріл,
тактична команда може діяти.
Ми призначили команду, яка могла б увірватися до квартири.
Поліція встановила вибухівку на дверях.
Усе було готово.
Прокурор і адвокат хлопця
спускаються на пресконференцію.
Нам сказали, що буде пресконференція з полковником Феліксом,
командиром усієї операції.
Ми швидко туди пішли.
Уся преса готувалася до інтерв'ю.
Я лише прошу трохи терпіння.
Мені треба взяти обладнання,
щоб зробити це як слід.
Напруга була високою.
Тож навіть поза екраном дані були відсутні.
Ми не могли нічого дізнатися.
- Ходімо, ходімо. - Ви заходите?
Усі біжать, погляньте.
Ліндембергу! Заради бога!
Лісо!
Ми підірвали двері, забарикадовані столом.
А він поставив за столом книжкову шафу.
Вони увірвалися!
Я його не бачив.
Він сховався за колоною, ось так.
Біля будинку багато метушні!
Наяра щойно вийшла.
Ми бачимо, як дівчат звільняють.
Боже мій! Де Елоа?
Де Елоа?
Боже мій!
Там були постріли.
Він її застрелив.
- Він її застрелив? Вона на підлозі. - На підлозі?
Це те, що ми бачили.
Наяра спускалася, прикривши рота рукою,
уся в крові.
Потім поліцейський спустився з моєю сестрою
на руках.
Вибачте, народе.
Коли Елоа виносили на ношах, непритомну,
у той момент,
думаю, Бразилія відчула,
який бардак був у справі Елоа.
Вони його схопили.
Погляньте! Хлопець попереду - Ліндемберг.
Хіба це не він?
Ліндемберг виходить. Це він у червоному.
Він виходить у наручниках.
Тримайте його!
17 ЖОВТНЯ, 22:00 МУНІЦИПАЛЬНА ЛІКАРНЯ САНТУ-АНДРЕ
Мій син Роніксон
сказав, що в неї стріляли.
Він сказав: «Тату,
у неї стріляли двічі».
І я запитав про нього: «Його застрелили?»
«Слухай».
«Його застрелили?» Він сказав: «Ні, тату».
«У Елоа стріляли двічі. Він вистрелив двічі».
Тоді я втратив контроль. Знепритомнів, не знаю.
Операція Елоа щойно закінчилася.
Вона вижила, вона жива.
Незабаром лікарі, які її оперували,
мають дати заяву для преси.
Тож деякі лікарі вийшли й сказали:
«Ми зробили все, що могли.
Тепер усе в руках бога.
Бо вона отримала поранення в голову.
Ми зробили все, що могли».
Тоді я…
Тоді я знепритомніла.
Бо я не знала, що було поранення в голову.
Потім сказали, що вона в комі.
Мене відвели…
Мене відвели до неї.
Мені стало зле. Я сказала: «Золотце, мама тут».
Потім мені знову стало зле.
Мене вивели з палати.
Трагічний кінець викрадення залишив запитання.
Чи помилилася поліція?
Наказів не було.
Команда збоку почула постріли й увірвалася.
Фабіо, поліція справді відреагувала на постріл,
який зробив хлопець?
Насіменто, судмедексперти мають пояснити, чи був спочатку постріл,
чи стрілянина сталася через вторгнення поліції.
Навіть після звільнення
Наяра дає свідчення
прокурорам і начальнику поліції, який відповідає за справу.
Наяро!
Згідно з розповіддю Наяри,
Ліндемберг не стріляв до вибуху.
Вона збрехала?
Вона не брехала. Вона була жертвою.
Вона була в центрі кризи.
Їй 15 років,
тож вона легко могла заплутатися.
Вона може бути розгубленою та помилятися зараз.
Постріл, який зробив Ліндемберг,
був спусковим гачком для дій GATE.
Крапка. Без сумніву, я в цьому не сумніваюся.
Немає доказів
щодо жодного звуку, який міг би бути пострілом,
за 12 хвилин до вибуху.
Був вибух.
Спочатку вибух,
потім були постріли.
Так, це правда.
Вони створили наратив,
щоб виправдати державу.
Губернатор штату вибачився перед родиною Елоа,
але захищав заходи, вжиті командою переговірників.
GATE - дуже досвідчена команда.
Вони дуже сміливі.
Дуже добре підготовлені.
У справі Елоа брали участь
снайпери,
які мали всі можливості
застрелити викрадача,
але не отримали таких наказів. Чому?
Як твої батьки?
Вони тримаються, як можуть.
Вони приголомшені, але…
Новий медичний звіт про стан здоров'я Елоа…
- Елоа Піментел… - Елоа Крістіна да Сілва…
- У критичному стані. - Серйозний ризик для життя.
У неї є життєві показники, вона дихає…
- Був проведений новий тест… - Ще одна операція.
Стан не покращився.
Стан здоров'я дівчини критичний.
Дружина прийшла й сказала: «Усе скінчено.
Усе скінчено.
Елоа померла».
Я була спустошена.
Я не знала, що робити.
Я хотіла померти.
Але мої два хлопці мене обійняли.
Роніксон і Дуглас.
Я зрозуміла, що в мене ще двоє дітей.
Я сказав…
«Усе скінчено. Усе скінчено».
Люди приїжджали здалеку, щоб віддати останню шану.
І Бразилія зупинилася на час похорону Елоа.
Я відчував, що це все моя провина.
Тож я не знав, що їй сказати.
Я не міг придумати, що сказати.
Я продовжував звинувачувати себе.
Тож я просто дивився мовчки.
Як це для матері - чекати 100 годин?
Для нас сто годин - це п'ять днів.
Для матері це вічність.
Ці 100 годин не закінчилися для матері.
Ці 100 годин триватимуть до кінця її життя.
Метушня також трохи виходить за межі.
Бо це стає продуктом.
Потім усе закінчилося.
Усі пішли.
А її родина залишилася там.
Ми більше не були там заради шоу.
Ми пішли.
Ми зібрали наші прожектори
і пішли.
Це справді те, чого ми хочемо?
Тобто, це та поведінка, яку ми хочемо як суспільство?
Як журналісти, як суспільство,
як поліцейські, це справді те, чого ми хочемо?
Досі люди кажуть: «Ти винен у смерті Елоа».
Вони зробили мене винним.
Я запевняю вас і всіх, хто зараз дивиться,
будь-який журналіст хотів би опинитися на моєму місці.
Я потрапив на місце злочину, я привів туди аудиторію.
13 ЛЮТОГО 2012 РОКУ СУД НАД ЛІНДЕМБЕРГОМ
Він пройшов повз, сміючись.
Він сміявся всім в обличчя.
Тож він…
Він не шкодував.
Напевно, існування закону про феміцид на той час
не зупинило б Ліндемберга від бажання вбити Елоа.
Що змінюється - це те, що суспільство стає більш обізнаним.
На мою думку, ще повільними темпами,
але ми на шляху до того, щоб визнати,
що акти насильства
проти жінок дуже серйозні.
Післяобідній час був сповнений очікування,
усередині й перед судом Санту-Андре.
Прокуратура й захист чекали
рішення присяжних.
Його треба засудити.
- Скільки він має сидіти у в'язниці? - Якомога довше.
Він зруйнував мою сім'ю.
Тепер ми…
Ми з цим справляємося, правда?
Ми з цим справляємося.
Але рана залишається.
Як би це було, якби Елоа…
Вона не зустріла мою доньку.
Отже?
21 червня, день народження Роніксона.
Я сподіваюся, він буде тут, у Сан-Паулу, з нами.
Наша сім'я дуже за ним сумує.
5 серпня, день народження мого молодшого брата.
Евертона Дугласа, якого я дуже люблю.
Я сподіваюся, це буде дуже щасливий день.
У 2008 році я…
По-перше, поїду на пляж.
По-друге, трохи відпочину.
По-третє, знайду роботу.
По-четверте,
заручуся з Лісо.
Ліндемберга Алвеса засудили до 98 років ув'язнення.
Йому вдалося скоротити термін до 39 років
і зараз він відбуває покарання в напіввідкритому режимі в'язниці.
У 2018 році уряд Сан-Паулу зобов'язали виплатити
Наярі Родрігес компенсацію за моральну, матеріальну й естетичну шкоду.
Родина Елоа не отримала компенсації від державних органів.
Після справи Елоа Департамент громадської безпеки Сан-Паулу
опублікував резолюцію, що запроваджує суворіші протоколи
і обмежує участь преси в переговорах щодо викрадень.
Родина вирішила пожертвувати її органи.
Сім різних людей отримали
серце, легені, підшлункову залозу, печінку, нирки й рогівки Елоа.
Переклад субтитрів: Аліна Новосаденко