Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
En varm applåd för Chelsea Handler.
Herregud!
Hej, New Jersey. Välkomna hem!
Jag försöker identifiera mina homosexuella gäster i publiken.
Hejsan. Okej, ja. Du är hetero, det ser jag på din klädsel.
Men du är gay.
Tack och välkommen. Tack för att du kom.
Var är de andra homosexuella? Har ni redan segregerats?
Okej, tack. Jag har så...
Jag har homosexuella män och kvinnor att tacka för hela min karriär. Tack!
Jag vill särskilt tacka homosexuella män
för allt ni har bidragit med till samhället,
som går obemärkt förbi och inte uppskattas.
Minns ni när apkopporna kom?
Nej, och vet ni varför?
För att alla gaymän vaccinerade sig inom 30 dagar,
så att vi heterosexuella aldrig behövde oroa oss för apkoppor.
Det gjorde de för samhället.
Jag gick upp i varv när apkopporna kom.
Jag såg fram emot en ny pandemi. Nya parametrar, nya regler.
Smittskyddsmyndigheten var på tv en morgon.
De sa att de två sätten att undvika apkoppor
var att A: undvika analpenetration.
Som om den smyger sig på en när man står på banken.
"Hoppsan sa!"
Eller B: Undvik att dela handduk.
Om man har analsex delar man nog fan handduk också.
Men jag behövde inte ta reda på saker om apkoppor,
på grund av gaykillarnas insats. De är patrioter, och jag uppskattar...
Det stoppade apkopporna så snabbt att jag insåg att jag hade missat nåt.
Nämligen anal penetration.
"Om de är så ivriga att få göra nåt igen vill jag prova."
Och anal penetration är inte bara för homosexuella män längre.
Det är trendigt, och ni kanske borde prova.
Det kan vara svårt svälja i början, men man vet aldrig.
Och mitt hopp här ikväll är att par som har varit tillsammans länge...
Har ni provat analsex?
Okej.
Så mitt hopp för ikväll är att båda nya och äldre par
ska gå hem, titta på varandra och tänka:
"Vi provar analsex och tänker på Chelsea Handler." Det vill jag.
För alla nybörjare som inte har en partner,
men som vill bli analt penetrerade ikväll – jag vill att ni har en strategi, okej?
Ni måste välja en liten till medelstor hane.
Ni kan inte göra det med 50 Cent.
Kanske med Jo Koy, men inte med 50 Cent.
Den andra fördelen med anal penetration
är att det är 90 % chans att du inte blir gravid. Jag älskar de oddsen.
En vän säger alltid: "Du kommer inte att få barn. Du kommer att dö ensam."
Jag hoppas det.
Ska jag dra ner en massa oskyldiga barn i skiten?
Jag ligger för döden, och mina barn bara: "Dö inte!"
Så fort jag får en sjukdom, hur oskyldig den än verkar,
ska jag låta min favoritknarklangare
avliva mig i en lada som en jävla häst. Okej?
Jag tänker inte försöka hålla mig kvar.
Folk tror att jag hatar barn. Det gör jag inte.
Skaffa ett om du vill. Lycka till med det.
Jag bryr mig inte. Jag vill bara inte ha dem så nära mig.
Jag hatar inte barn,
men hela grejen med barndom är så förolämpande.
Jag var så irriterad när jag föddes. Jag minns när jag föddes.
Jag minns att jag slungades ut ur min mammas Pikachu.
Jag minns att det var väldigt ljust och att nån smiskade mig på rumpan.
Och jag tänkte: "Du måste fan skämta."
Sen kom jag hem till min "familj", och det fanns redan fem andra barn där.
Jag minns att jag såg på mina föräldrar och tänkte: "Vem fan bestämmer här?"
"Har jag en hemgift? Hur fan ska jag kunna klättra upp ur den här skiten?"
Jag hade problem med det direkt.
Jag tittade på The Brady Bunch. Många av er med, va?
De sex barnen, mamman och pappan och hushållerskan Alice.
Jag bara: "Var fan är vår Alice?"
Jag hatade min familj. Min far var en skitstövel.
Det visste jag direkt.
Jag var i en bebiskropp, men jag kände mig som en kvinna.
Jag kände mig kvinnlig. Som om jag ville starta ett företag. Catering eller nåt.
Pappa och jag började bråka väldigt tidigt.
Vi kom inte alls överens.
När jag var runt sju år gammal sa han:
"Vi måste ta henne till Disney World eller nåt,
så att hon får se hur andra barn beter sig.
Det är nåt fel på henne."
Så de tog med oss till Disney World när jag var sju, och vi skulle ta...
Pappa sålde begagnade bilar.
Vi skulle köra från New Jersey till Florida
i min pappas blåvita pedofilbil.
Utan motell- eller hotellbokningar. Min pappa tänkte aldrig på nåt sånt.
Han stannade vid vilket billigt pedofilmotell som helst.
Vi svängde in på ett Holiday Inn Express eller nåt.
Och det stod med stora neonbokstäver: "Inga lediga rum."
Pappa hoppade entusiastisk ut ur bilen.
Jag hoppade ur efter honom. "Stevie Wonder, såg du skyltjäveln?"
"Ditt pucko."
Jag kunde inte begripa mina föräldrars inkompetens.
Sen kom vi till Disney World. Vilken fars.
En massa vuxna karlar klädda som möss. Skämtar du med mig?
Sju år gammal och letade redan efter en bar.
Det mest spännande jag såg där var en annan sjuåring, en pojke.
Flickor och pojkar åldras olika, så han kanske var två månader gammal.
Han låg med ansiktet ner i cementen på Disney World och sparkade och skrek.
Han hade ett utbrott. Och jag minns känslan jag fick.
Jag minns att jag var avundsjuk. "Jaha", tänkte jag. "Får man göra så?"
"För det är ju så jag känner."
När jag kom hem efter att ha sett den där ungen få ett utbrott tänkte jag:
"Mycket intressant." Sen gick jag till dagis eller skolan,
dit man nu går när man är sju.
Och en pojke, Aaron, var på lekplatsen.
Jag kom tillbaka från resan och såg honom i hörnet.
Han satt i hörnet av lekplatsen och sa: "Fan, fan, fan, fan, fan.
Fan, fan, fan. Satan, satan, satan."
Mrs Keenan, vår lärare, stod mitt emot honom, och hon var väldigt rar.
Hon var väldigt förstående.
Jag gick dit. "Vad är det som pågår här, mrs Keenan?"
"Varför får Aaron säga så där?"
Och hon sa: "Aaron har Tourettes syndrom."
Och jag tänkte: "Det skulle jag också vilja ha."
Ni måste förstå att min pappa var så emot mig.
Han tvingade mig att läsa Anna Karenina av Tolstoj när jag var sju.
Då skulle jag inte hamna i trubbel.
Hon hoppar framför ett tåg för att hon inte har nån pojkvän.
Han tvingade mig att läsa Moby Dick, 1 300 sidor,
när jag var sju, och skriva en uppsats om den.
På skolan sjöng de: "Humpty Dumpty satt på en mur."
Och jag sa: "Vilken? Kinesiska muren eller Berlinmuren?"
Så jag sa till pappa: "Förenkla det lite. Jag kan inte relatera till mina kollegor."
Jag lånade en bok om Tourettes och läste den på 30 sekunder.
"Jag gillar allt det här."
När jag kom hem sa jag: "Jag har Tourettes syndrom."
Och jag väntade vid middagsbordet.
Pappa kom hem från sitt "icke- jobb", att sälja begagnade bilar.
Alla stod på vår jävla uppfart.
Pappa kom hem, och jag kunde knappt bärga mig. Jag var så ivrig.
Jag satt vid middagsbordet och väntade i 40 minuter.
Jag övade på mina nya ord.
Pappa satte sig, och jag bara:
"Dra åt helvete, fitta, röv, kuk. Du suger! Du suger kuk!"
Och sen körde jag en dubbel kisning.
"Jag har fått tics också, så backa för fan, ditt as!"
Jag sov som en bebis den natten.
När jag var åtta år gammal bröt jag armen.
Det var avgörande. Vi hade ett sommarhus på Martha's Vineyard.
Det låter som att vi var rika. Nej.
Jag vet inte hur min pappa fick huset. Han stal det säkert från nån.
Jag bröt armen när jag var ute. Jag snubblade på vår hund, Muttley.
Och jag såg benet komma ut ur min... Armbågsbenet låg utanför armen.
Min bror Glen kom och lyfte upp mig.
"Herregud, är du okej?" "Jag tror inte det", sa jag.
"Det här är... Jag vet inte ens... Har de försäkring? Vad gör vi nu?"
Han plockade upp mig och bar bort mig till mina föräldrar.
Min pappa tittade på benet som stack ut. "Vi borde lägga is på det."
Och jag minns att jag... Jag hade fått nog.
Jag var åtta år gammal. "Jag har inte tid för såna här påhitt, okej?"
Jag tittade på mamma och pappa och sa:
"Vem fan är det som bestämmer här?"
"Ni är som ett askfat på en motorcykel. Jag måste till ett sjukhus nu."
Jag åkte till sjukhuset med min bror Glen, och jag blev gipsad, vilket var spännande.
För då hade jag nåt fysiskt att hota folk med.
Gipset gick härifrån och gick hit.
Jag hade aldrig känt mig mäktigare. Som en gladiator.
Jag kom hem och började hota mina äldre bröder och systrar.
De lät mig bara hållas, men det var okej. Jag kände att jag hade makt.
Jag dukade middagsbordet på Martha's Vineyard en sommarkväll.
Jag sa till min bror: "Du ska sitta där."
Och jag sa till pappa: "Du får titta in i väggen.
Och tänka på vad du har gjort."
Och sen satte jag mig
och drämde ner gipset rakt på min Pikachu.
Och jag bara: "Aj!"
Sen gled det ner två centimeter till, och jag bara...
"Vad är det här för område?"
Och den kvällen tog jag reda på precis vad det var för område.
Och jag kom hem till New Jersey den hösten.
Jag var åtta år gammal, skulle precis fylla nio,
och min bästa vän, Jodi Repati, sa:
"Vi ska sova över hemma hos mig på fredag kväll kl. 19.30."
"Alla kommer, och vi kommer att få den där känslan."
"Vilken känsla? Det ska jag fan ta reda på."
"Jag tänker inte ha fel polare. Jag kan vara cool."
Jag kommer in, och där ligger nio åttaåriga flickor
med ansiktet nedåt i sina sovsäckar,
och bara...
Jag bara: "Ja, för fan!"
Jag fick inte nog av mig själv. Jag kom dit kl. 19.30
och lämnade inte den ställningen förrän kl. 07.30,
när Jodis mamma knackade mig på axeln och sa:
"Raring, du måste gå nu."
När jag gick därifrån hade jag hade brännsår i pannan.
Jag var så törstig och uttorkad efter att ha svettats i pyjamasen.
"Har nån en Capri-Sun? Snälla!"
Och när man onanerar när man är så ung, åtta eller nio år gammal...
Man vet inte ens att man onanerar.
Man bara: "Det här är underbart. Varför har ingen berättat om det?"
Man har ingen direktkontakt med sin Pikachu.
Man vill ha ett tjockt material. Man vill ha lite friktion.
Man vill ha manchester eller ett tjockt denimtyg.
Eller det där under båtar... Man vill ha ett roder.
Man vill ha en vägg. Man ser ett hörn och bara: "Dig ska jag fan ta."
Och när ingen säger nåt till en, som "Sluta runka, din jävla gris",
då tror man inte att nån vet vad man gör.
Så jag gjorde det hela tiden.
Jag cyklade hem på min cykel med limpsadel. Nu vet vi vad de var till för.
Jag hade en limpsadel.
Jag gjorde små ärenden med min låtsasfamilj som jag hade skapat.
Jag lämnade barnen på lacrosse och volleyboll.
Jag hade två falska "barn", Lucas och Siddiqa.
Två olika pappor, så klart.
Jag hoppade upp på cykeln, körde ner i en grop
och bara stod där i 30 minuter.
Grannen ringde mamma. "Din dotter har stått i gropen utanför oss
i 45 minuter."
När jag kom hem frågade mamma: "Var har du varit?" "Köer."
Jag gick på mattelektionen i skolan.
Vi hade såna där bänkar med lock,
och jag hade en pärm i min bänk, och en linjal i pärmen.
Jag tog linjalen, och jag brukade hinna köra en omgång.
"Hinner jag med en omgång?" Och jag...
Jag tog linjalen och... Ni vet?
Jag kunde köra en omgång och samtidigt vara alert.
Jag började inte svettas. Jag bara: "Ja..."
Så jag körde alltid en omgång. Sen lade jag undan linjalen.
Och att onanera som ung är precis som att onanera som vuxen.
Man kör ett varv, man kommer,
och tänker: "Du är vidrig. Bort från mig."
"Rör mig aldrig igen."
Och 30 minuter senare säger man: "En gång till!"
Så jag trodde att jag var klar, men jag kunde inte motstå mig själv.
Så jag tog fram linjalen igen, och tappade fattningen totalt,
mitt under lektionen.
I slutet av lektionen sa vår mattelärare: "Sju gånger sju."
"Fyrtionio!", skrek jag.
Det var en förödmjukande tid. Jag visste inte vad som hände.
Och sen åt jag Thanksgiving-middag med min familj,
vilket betyder mina sex bröder och systrar, inklusive mig själv,
mina föräldrar och mina mor- och farföräldrar.
Om man är yngst av sex barn så förstår man
att ingen respekterar en.
De respekterade inte mina åsikter om internationell politik
eller om saker som pågick i världen.
Och Thanksgiving är oftast rätt jävla tråkigt.
Så jag tog en slev från köket.
"Jag hoppas att jag inte behöver använda den här.
Jag hoppas att ni inte tvingar mig att onanera med en slev på Thanksgiving.
Jag hoppas att ni respekterar mig såpass
att jag inte behöver runka under nån jävla högtid vi inte vet ett skit om."
Så jag sätter mig vid middagsbordet och stoppar in sleven under låret.
Jag kör lite grand och tänker: "Okej, var på alerten nu.
Ingen vet vad som händer."
Jag vet inte vad som hände efter det.
Jag vet inte om jag tuppade av, eller jag bara inte hängde med,
men allt jag minns är att jag hörde min mammas röst.
Och min mamma var väldigt rar och europeisk.
Raka motsatsen till vad jag är.
Hon sa: "Chelsea. Du måste öppna ögonen."
Och jag tänkte: "Herregud.
Det är över."
Jag sparkade ner sleven på golvet.
"Bort från mig, din jävla våldtäktsman."
Jag öppnar ögonen, och jag ser hela min familj.
De står där med böjda huvuden och tittar ner i golvet i skam.
Och farfar stryker min pappas rygg.
"Jag beklagar att du har en liten hordotter."
Och min mamma sa: "Raring, det där är nåt man gör
när man är ensam på sitt rum."
Och jag bara...
"Sluta prata!"
Och min bror Roy reste sig och bara: "Hon gör det jämt!"
Den mest förödmjukande dagen i mitt liv.
Jag rörde inte min egen vagina mellan nio till fyrtio års ålder.
Jag satte in tampongerna med en applikator.
"Håll dig borta. Du är trubbel."
När jag var tio år gammal
sa min mamma att vi skulle flyga till mina morföräldrar i Kalifornien.
Jag växte upp med Love Boat. Och flygplan kändes som nåt liknande.
Jag längtade verkligen. Jag hade en liten Smurfan-portfölj, jag hade högklackat.
Och jag flög med mina två systrar till Kalifornien från New Jersey.
Vi gick ombord på planet, och jag gick förbi första klass.
Jag stannade, och bara...
"Här hör jag hemma."
"Nej", sa mamma. "Gå längst bak i planet."
Sen förklarade hon att vi var sex barn i vår familj,
och vi skulle aldrig ha råd att flyga första klass.
Och jag tänkte: "Tala för dig själv, bitch."
Jag kom tillbaka från den resan mer motiverad än nånsin tidigare.
"Vår familj kan dra åt helvete."
"Okej, ni uppfostrade mig."
Men jag måste dumpa dem.
"Om de vill flyga ekonomi är vi inte på samma sida."
Jag var tio, och vi skulle till Martha's Vineyard. "Vad kan jag jobba med?
Hur startar jag ett företag?" Jag hade drivkraften, men inga idéer.
"Okej, jag kanske kan ha ett lemonadstånd."
Men vinstmarginalen var dålig, så jag hade alkohol i lemonaden.
"Jag kan sälja gin, whisky och tequila.
Jag behöver bara nån som öppnar det med mig."
Min syster var mormon, så det var ju kört.
"Dra åt helvete. Vi är inte heller på samma sida."
Jag gick runt där på Martha's Vineyard och jag kollade upp området.
Jag gick till alla uthyrda hus och sa:
"Hej, jag heter Chelsea Handler. Jag är tio år.
Jag ska öppna ett lemonadstånd, och jag behöver en affärspartner.
Har ni några tioåringar som jag kan leka med?"
Och en familj sa: "Ja, vi har en tioåring. Han heter Nelson."
De skickade ner Nelson, och jag började forma honom direkt.
"Nelson, vet du hur man gör whisky och sodavatten? Nu kör vi."
Nelson och jag tjänade 79 dollar
första dagen vi sålde alkoholhaltig lemonad.
79 dollar var rätt mycket.
Det var mycket.
I slutet av den första veckan hade vi tjänat 359 dollar,
genom att sälja lemonad till föräldrar och alla över tio.
Jag hade ändå vissa regler.
Två tioåringar som tjänade 359 dollar. Jag kunde inte tro det.
Jag räknade mina pengar, luktade på dem. Jag hade dem i en cigarrlåda.
Jag tejpade igen den så att min pappa inte skulle stjäla dem.
Och i slutet av veckan, när jag hade tjänat 359 dollar,
gav jag Nelson hans provision, som var 3,59 dollar.
Han var överlycklig.
"Håll dig till mig, Nelson. Jag ska visa hur man gör."
Han bara: "Det här är mer pengar än om jag hade tappat tre tänder på en vecka."
Då insåg jag att jag var för mogen för tioåringar.
"Jag är för mycket kvinna. Jag måste köra solo."
Och min kropp höll på att mogna. Mina knoppar höll på att spricka fram.
Min kropp måste bort från gatorna.
"Vad mer kan jag göra?", tänkte jag.
"Jag kan sitta barnvakt. Det finns inga parametrar för det."
Man kan vara tio och sitta barnvakt åt en fyraåring. Ingen bryr sig.
Så jag bytte affärsinriktning.
Jag ringde alla hotell i Edgartown och sa: "Hej, jag heter Chelsea Handler.
Jag vet att jag var tio för några veckor sen. Jag är 15 nu.
Och jag kan sitta barnvakt för upp till tre barn samtidigt
åt era gäster som behöver en barnvakt i sista minuten.
Be dem kontakta mig. Jag är väldigt erfaren."
Den sommaren satt jag barnvakt åt en 14-årig pojke.
Jeremy.
Jeremy var på spektrumet. Jag visste att det var nåt udda med Jeremy.
Hans föräldrar ville inte ha med honom att göra.
"Jag tar hand om Jeremy", sa jag. Gå ut, ni."
Så jag hade Jeremy, och sen hade jag tre andra klienter.
Jag satt barnvakt åt tre tjejer från Brookline, Massachusetts.
Tre systrar. Jag satt barnvakt åt dem från 06 till 10 på morgonen.
Och sen hade jag rast tills jag måste ta itu med Jeremy varje kväll klockan sex.
Så när jag var ledig...
Jag var väldigt engagerad i mitt eget företag som elvaåring,
och kände mig rätt självsäker. "Kvinnligt självbestämmande.
Jag tjänar pengar, jag förtjänar en paus."
Jag gick till en delikatessbutik varje dag
på Main Street i Edgartown, och köpte en bagel med smör,
en Twix och en Sprite.
Och jag tog en tugga, en tugga och en klunk.
Och det var som en fantasmagori av förträfflighet.
Jag tänkte: "Skit i den där känslan. Det är så här företagare gör."
De äter lunch själva för att de är så trötta.
När jag gick in på delikatessbutiken jobbade det en tjej där
som hette Martha McIntosh.
Jag vill att ni tänker er Amy Winehouse som 11-åring.
Hon hade en stor bikupa, tjock, svart eyeliner,
och jag drogs genast till henne.
Jag visste att hon hade sett saker som jag också ville se.
Och jag hade aldrig träffat nån som var snabbare än jag.
Jag gick in där varje dag och stirrade på Martha.
En dag frågade hon äntligen om jag ville följa med henne hem.
"Vill du komma hem till mig när jag slutar?"
"Definitivt", sa jag.
Jag följde med Martha McIntosh hem.
Vi gick förbi hennes föräldrar som satt på verandan och rökte en joint.
"Det var den här sortens föräldraskap jag sökte."
Vi gick in på hennes rum, och hon gav mig en Corona.
Hon sa: "Dricker du?"
"Ja", sa jag.
"Jag är elva. Kom igen."
När jag kom dit nästa dag gav hon mig en cigarett.
En Camel Light. Och hon gav mig min Corona.
Jag dricker Coronan, hon ger mig Camel Light-cigaretten.
"Röker du?" Och jag bara...
"Martha, ända sen jag föddes på det där jävla sjukhusrummet,
har jag längtat efter att nån ska ge mig en cigarett.
Så ja, jag röker. Kom igen. Vad mer har du att erbjuda mig?"
Jag gick hem till Martha varje dag mellan mina skift.
Jag var utmattad efter allt barnarbete, och...
Jag gick till Marthas hus, och fredagen den första veckan...
Jag satt och rökte min Camel och drack min Corona.
För första gången kände jag mig levande.
"Äntligen. Jag har en allierad."
Och sen sa hon: "Vill du gå in i min garderob och dra ner byxorna?"
Och jag tänkte: "Definitivt! Vad händer nu?"
Så vi gick in i Martha McIntoshs garderob.
Jag drog ner byxorna, och hon gick ner på mig i typ 15 minuter.
Och jag kunde inte fatta att jag hade en sån tur.
Jag bara: "Herregud!"
Jag drack min Corona och rökte min cigarett.
Jag kände mig som Matthew McConaughey. Jag bara: "Okej, okej, okej."
Jag älskade Martha. Vi var så goda vänner.
Och jag gick dit varje dag. Hon gick ner på mig. Det var fantastiskt.
När jag kom hem sa min syster, oskulden:
"Varje gång du kommer hem från Martha Mcintosh
luktar du alkohol och cigaretter. Vem vet vad som pågår där?"
"Du får aldrig veta vad som pågår där", sa jag.
Hon berättade för pappa.
"När Chelsea kommer hem från Martha McIntosh
luktar hon alkohol och cigaretter."
Och pappa sa: "Hon verkar mycket gladare nu."
Sommaren led mot sitt slut. Jag gick till Martha varje dag.
Det var slutet av sommaren, och vi var i hennes garderob,
och hon gick ner på mig.
Jag drack upp min öl och rökte min cigarett.
Då lyfte hon på huvudet och sa: "Okej, det är din tur nu."
Jag såg mig omkring. "Är det nån annan här? Vem pratar du med?"
"Va"? Och då insåg vad det var som skedde. Jag hade ett beslut att fatta den dagen.
Jag släckte ciggen och drog upp byxorna. "Trevligt att träffas, Martha.
Lycka till med allt.
Det blir aldrig min jävla tur."
Och det kändes kallt. Att lämna min första älskare så.
För att hon ville ha ömsesidighet.
Jag åkte tillbaka till New Jersey den hösten.
Jag såg henne som min första älskare. "Bara hon inte tar livet av sig."
Sommaren efter var jag 12,
och ansvarsfull som jag var gick jag direkt till delikatessbutiken
för att kolla till min första älskare.
Och jag såg henne på andra sidan rummet bakom delikatess... Vad det nu kallas.
Skärmaskinen.
Och jag såg att hon hade fått tandställning under vinterlovet.
Och jag tänkte: "Där slapp jag undan precis i rättan tid."
"Nej, tack."
Men förhållandet i kombination med mitt företag...
Jag kände mig kvinnlig.
Jag var bara 13 år gammal. Jag var 12, och 13 sommaren efter.
Jag hade ingen älskare och kunde fokusera på mina affärer.
Jag hade sparat ihop över 7 800 dollar när jag var 13.
Så jag var 13 när min mamma sa att vi skulle flyga till Kalifornien igen,
för att besöka mina morföräldrar. Morfar var sjuk.
Jag reste med mina två idiotiska bröder, Glen och Roy.
"Mamma, oroa dig inte för min biljett. Jag löser det."
Jag gick nerför gatan till en resebyrå och köpte en egen förstaklassbiljett.
Grymt!
Jag berättade det inte för nån, för jag längtade efter
att få se mina bröders miner.
Det var som julaftons morgon i tre...
Jag längtade efter att få se deras ansiktsuttryck.
Vi gick ombord på planet, och jag hittade min plats.
Jag hade en ny portfölj. Och jag hade mina små klackskor.
Jag lade upp min lilla portfölj, hittade min plats, 2C,
satte mig, såg på mina bröder och sa:
"Vi ses när vi landar, era fittor."
Det var så härligt.
Efter en timme kom mina bröder fram från...
Till första klass. Jag vet inte hur de kom förbi gardinen.
Jag satt och drack champagne. Firade lite.
Helt plötsligt ser jag deras ansikten. De bara står där som två idioter.
"Du får inte göra så, Chelsea."
"Vad får jag inte göra?"
"Köpa en förstaklassbiljett och inte ge den till mamma eller oss."
Jag sa: "Förlåt, hur gamla är ni?"
Min bror Glen sa: "Jag är 23."
"Jag är 24", sa min bror Roy.
"Så tillsammans är ni 47 år gamla,
och jag har fått mer fitta än ni två tillsammans."
"Gå längst bak i planhelvetet, så ses vi när vi landar."
Det är därför jag inte har en dotter.
Jag vill inte ha en kåt 11-åring som måste bli slickad en gång i kvarten,
och kräver att flyga första klass. Jag behöver inte den skiten.
Ingen hund som man räddar tvingar en att gå i terapi med den.
De kritiserar en inte. Om ens hundar...
Jag har ett väldigt aktivt drogliv. Om...
Om mina barn hade hittat min knarklåda hade det varit en stor grej.
Om hundarna hittar ens knarklåda...
Mindre stor grej.
De överlever.
Och det värsta som kan hända med en hund med drogerna...
"Du hade haft det sämre om jag aldrig hade skaffat dig, så släpp det."
Sist mina hundar drogades, Bert och Bernice...
De finns inte längre, men inte på grund av droger.
De var mina sista hundar som blev drogade.
Det här var i början av covid.
Min syster Simone sa... Hon föreslog att vi skulle åka till Maine över sommaren.
"Vi åker till Maine.
Det är mindre folk där. Vi hyr ett stort hus där ingen stör oss.
Vi behöver inte hålla avstånd från alla. Det är jävligt irriterande här.
Vi drar bara.
Jag skickar länkar till några gamla hus. De verkar vara byggda runt sekelskiftet."
När jag klickade på länken tänkte jag: "Vilket århundrade?
De ser ut som slavägarhem."
"Det är ett väldigt republikanskt område", sa hon.
"Det är en republikansk enklav i Maine."
Och jag tänkte: "Coolt. Vi drar dit."
Inget gör mig gladare än att få sabba en republikansk enklav.
Inget.
"Jag ska ha sex med alla mina svarta och asiatiska vänner.
Vi har analex på gräsmattan hela dagen och gör honnör mot din jävla flagga."
Och jag hade en enorm sporre.
Det här var när Andrew Cuomo fortfarande satt kvar.
Jag vill ta er tillbaka till tiden när vi blev utskällda
varje morgon på rikstäckande tv
av en arg italiensk köttbullsmacka.
Han skrek så att saliven sprutade: "Ni ska ha mask på er!"
Jag ville vara hans ansiktsmask. Jag attraherades av honom.
Jag älskar...
Vi törstade så efter riktigt ledarskap. "Jag vill vara med honom.
Jag vill bli New Yorks första dam."
Min syster, oskulden, sa: "Du blir aldrig New Yorks första dam."
Du är en belastning för en politiker." Jag bara...
Och alla var kära i honom.
Alla kvinnor bara: "Jag älskar Cuomo." Jag började känna mig tävlingsinriktad.
Covid lockade fram det värsta hos oss. "Jag måste skaffa mig en fördel.
Jag är en kändis." Jag sa åt min publicist att fixa in mig på The View.
"Okej", sa hen.
Jag var med i The View via länk, för det var ju covid.
Whoopi och Joy Behar var också med,
och de frågade om min karantän, och jag bara: "Bla, bla, bla."
Och i slutet sa jag: "Tjejer, jag vill inte avsluta samtalet
utan att säga att jag skulle vilja bli penetrerad
av New Yorks guvernör."
"Åh, Chelsea", sa Joy Behar. "Håll käften, Joy", sa jag.
"Jag behöver ingen feedback just nu."
Om jag bara slängde ut det i etern, så visste jag...
Jag avslutade samtalet, tittade på hundarna och sa: "Nu väntar vi."
Tre dagar gick.
Tre dagar, sen ringde telefonen.
Det var ett okänt nummer, så jag svarade inte. Meddelandet var otroligt.
Det löd: "Hej, ms Handler.
Det här är Andrew Cuomo.
C-U-O-M-O.
Jag hörde från en liten fågel i ett träd att nån är förtjust i mig.
Jag skulle vilja utforska det.
Mitt nummer är 917, la-la-la, la-la-la."
Och sen sa han: "Ciao."
Jag kramade min vagina. "Herregud."
Jag lyssnade inte ens färdigt innan jag satt i bilen till min bästis.
Hon satt inne hos sig och jag stod utanför,
på grund av covidhelvetet.
Jag spelade upp meddelandet på min telefon,
som John Cusack i Say Anything...
Jag bara: "Jag ska knulla guvernören! Guvernören vill knulla mig!
Jag ska bli New Yorks första dam!"
Det var fantastiskt.
Sen ringde han, och vi pratade i 45 minuter.
"Det här är seriöst", tänkte jag. Ni vet?
Sen sa jag: "Jag kanske kommer till Maine i sommar,
så jag kanske kan komma förbi huset i Albany."
"Vi kan ha en covid-vänlig middagsdejt med analsex. Eller vad du nu gillar."
Han sa: "Det låter väldigt intressant." "Hur gör jag?", sa jag.
"Måste jag vara i karantän först? Vad..."
Han sa: "Karantän – pyttsan."
"Intressant vändning", tänkte jag.
När det blev verkligt, och jag visste att jag skulle knulla guvernören...
Alla pratade om Nipplegate, om huruvida han hade en piercing i bröstvårtan.
Jag visste att han inte hade det. Han är en 54-årig vit man.
Han vågar inte göra nåt sånt.
Men jag var nyfiken på hans bröstvårtor, så jag zoomade in
bilder på honom på Instagram.
Och det var nåt udda med hans bröstvårtor.
De var på väg söderut.
Och jag hade aldrig varit med om nåt sånt förut.
Min storasyster sa: "Ta den bakifrån.
Vi har en pandemi, och du slipper se bröstvårtorna."
Jag började få kalla fötter. Hon bara: "Är du en jävla patriot, eller?"
"Jag vill vara det, men det är bara så mycket att ta in."
Så vi hyr ett hus i Maine, vi åker dit. Jag börjar messa honom.
Jag är med min familj och en massa vänner.
Vi har ett stort hus vid vattnet som byggdes jag vet inte när.
Jag skickade bilder på mig på en SUP-bräda.
Plötsligt slutar han svara.
Och först försökte jag övertyga mig själv om att det inte var över.
"Nej, han är guvernör. Han måste vara väldigt upptagen."
Den tredje dagen sa jag till mina systrar Shoshanna och Simone:
"Jag har inte hört av Andrew Cuomo sen jag kom hit."
Och min syster, oskulden, sa: "Jag sa ju det. Han kan inte knulla dig.
Nån av hans anställda fick nys om den här lilla flirten
och satte stopp för det.
Han kan inte skrika åt hela landet att hålla två meters avstånd
och sen knulla en av världens mest högljudda människor. Det går inte."
Min andra syster sa: "Messa honom igen."
Nästa morgon sitter jag på en Vespa i bikini.
Jag har ansiktsmask och hjälm på mig, och solkräm,
för att visa honom att jag är säker.
Jag drar ner överdelen så att jag är topless,
och min bror Roy tar fotot.
Min syster Simone kommer ut. "Chelsea, vad fan gör du? Det där är din bror!"
Men jag var så desperat, trots att han hade avvisat mig.
Och tanken på att ett toplessfoto på Chelsea Handler
skulle färdas genom hans Iphone, eller Andrew Cuomos Ipad,
och vidare ut på den dagliga coviduppdateringen
på riksnivå, gjorde mig så glad. Jag ville bara ge landet en present.
Och sen, när jag insåg att det inte skulle bli av,
kände jag mig riktigt nedslagen.
Alla som var singlar under covid var rädda.
"Tänk om vi aldrig bli penetrerade igen?"
Och jag ångrade att jag inte hade tagit med mig mina hundar till Maine.
Så jag satt där med mina syskon. "Jag är verkligen deprimerad."
"Jag blev avvisad, och jag har inte ens mina hundar.
Jag vet inte hur jag ska få hit dem från Kalifornien. Jag kan inte flyga hit dem."
Min bror Roy sa: "Vad tror du om tuff-tuff-tåget?"
Simone sa: "Strunta i honom. Vi hittar ett sätt."
Hon kom ner 20 minuter senare och sa:
"Jag hittade ett par som kör dina hundar från Kalifornien till Maine,
och de är här om 48 timmar."
Jag tänkte: "Går det ens?" Jag visste inte om det gick.
Men när jag får svar som jag gillar ställer jag inga frågor.
"Okej, toppen", sa jag.
Det var måndag kväll kl. 19.15.
Onsdag kväll kl. 19.30 kommer paret till huset jag hyr i Maine,
och Bert och Bernice snubblar ut ur en vagn de har bakom bilen.
Och jag är så tacksam. Alla hundägare här inne
vet exakt hur tacksam jag var när jag såg dem.
Jag sprang in i huset vi hyrde. Min bror stod och lagade mat.
Jag tog två cocktailglas, en flaska Belvedere,
och började blanda en tackcocktail åt dem.
"Vilka ska ha de där?", frågade min bror.
"Paret som kom med Bert och Bernice. Det är en tackcocktail."
Han sa: "Ge dem bara en drink var."
"Vadå? Vad har du för problem?
"Se på mig, Chelsea", sa han.
"Alla som har kört
från Kalifornien
till Maine
på 48 timmar
går på metamfetamin."
Jag går ut med drinkarna och tackar dem.
Han säger: "Vi hinner bara med ett glas. Vi ska vara i Florida vid midnatt."
Hoppsan.
Och i två dagar gick mina hundar Bert och Bernice omkring
helt planlöst och slog huvudet i SUP-brädor.
De var helt apatiska.
Och jag tänkte: "Herregud, vad är det för fel på mina bebisar?"
"Vad är det för fel på dem?", sa Roy.
"Kolla på Bert. Han har gått in i samma träd tre gånger."
"Vad felet är med dina hundar? Du skickade dem precis
på en metamfetamindriven biljakt i toppfart
över hela landet
för att en guvernör vägrade knulla dig mitt under en global pandemi.
Metamfetaminet lämnar nu deras kroppar. Det är det som händer."
"Tur att du aldrig skaffade barn."
"Jag är trött på alla förolämpningar kring mitt föräldraskap", sa jag.
"Försök uppfostra två hundar på en inkomst."
Sen fick jag ett sms från Barbara Bush. Vår f.d. presidents döttrar,
Jenna och Barbara, jag känner dem.
Jag träffade dem på Glamours Årets kvinnor-gala
för många år sen i New York.
Jag var där med mina två systrar, de var systrar. Det räckte.
Jag kallar dem "sissy".
Om man kallar alla kvinnor det slipper man komma ihåg alla namn.
Jag fick ett sms från Barbara Bush.
"Vi hörde att du är i Biddeford Pool." Den republikanska enklaven i Maine.
"Vi hörde att du är i Biddeford Pool. Vi bor i närheten. Vi vill säga hej."
"Självklart", sa jag.
Jag ser Barbara Bush köra in på den stora och branta uppfarten till huset vi hyr.
Jag ser henne köra in, och sen ser jag två Secret Service-agenter bakom henne.
Och sen ser jag den före detta första damen, Laura Bush, köra in.
Och jag bara...
För många republikaner.
Tack och lov för covid. "Två meters avstånd, allihop."
Jag tar med dem ut på balkongen, och vi tittar på havet från terrassen.
Och Laura Bush har en smilgrop. Jag älskar smilgropar.
Varje gång jag ser en tänker jag: "Hen är oskyldig."
Jag vore en usel jurymedlem. Jag baserar mina åsikter på utseende och smilgropar.
Min bror Roy kommer ut på verandan,
ser Laura Bush och säger: "Du ser bekant ut."
När de skulle gå sa Barbara Bush:
"Vi kör pilates varje morgon utomhus om du vill komma."
Hon var nygift då.
"Ja, vi kommer hit varje morgon och kör pilates."
Så de började komma dit.
Och alla tjatade om pickleball.
Jag klandrar covid för pickleball.
Man hörde inget om nån jävla pickleball före covid.
Pickleball. Det är inget ämne som jag kan ta på allvar.
När folk tjatar om pickle... Det är inte riktig motion, okej?
Så håll käften om det.
Man skulle bränna fler kalorier
genom att köra upp en riktig gurka i röven på en pickleballplan
än att spela pickleball.
Och Burning Man. Jag vill inte höra om det heller.
Sluta försöka ta med mig dit.
Ett gäng rika människor som försöker dela för första gången.
Alla pratar om pickleball,
och Barbara Bush säger: "Vi har en pickleball-turnering i Kennebunkport."
Handler mot Bush."
Och jag bara: "Nej du, sissy. Gulligt, men nej.
Jag kommer inte till Kennebunkport. Jag vill inte bli sedd med din far.
Jag kan inte lita på mig själv i din fars sällskap."
Jag får utbrott.
Och jag blir lika förvånad som alla andra när de inträffar.
Jag vet inte när jag flyger på nån,
och jag blir också orolig för den personen.
Och jag vill absolut inte göra det hemma hos nån.
"Vara elak mot din far eller konfrontera honom om gud vet vad."
"Oroa dig inte, sissy. Jag ser till att pappsen får massage då."
"Kalla honom inte 'pappsen'.
Han är inte min pappa."
"Vi kommer inte." Och min syster, oskulden, sa:
"Ta inte det här ifrån oss. Vi vill åka till Kennebunkport, okej?
Beröva oss inte den här möjligheten på grund av din politiska skit.
Ta nån drog och dämpa din personlighet."
Och min syster sa: "Ta två. Hon har rätt."
Roy sa: "Hon behöver fyra cannabisgodisar för att lugna sig.
Och då blir hon nästan stum."
Så jag tog 40 mg THC för att kunna åka till Kennebunkport.
Fyrtio milligram.
Ja, och jag... Det är inte ens... Jag...
Jag förstår att droger inte är för alla. De är till mig.
Vi förstår varandra, vi kommer bra överens.
Om jag är nykter har jag nästan en för stor fördel.
Så jag tog 40 mg THC, och vi kom fram till Kennebunkport.
Vi är på pickleballplanen. Jag har på mig visir och cargoshorts.
Jag ser ut som värsta flatan.
Jag är hög som ett hus, har enorma solglasögon på mig,
och vi är på pickleballplanen.
Jag gör inget, för det behövs inte när man spelar pickleball. Man står bara där.
Och det har inte ens gått 30 sekunder när jag hör rösten
som tillhör USA:s före detta president. Han bara: "Åh!
Den där roliga tjejen är visst i stan."
Och jag är så hög. Jag bara: "Åh nej!
Pappsen skulle ju få massage."
Jag tittar på systern jag litar på.
Hon bara: "Det är han! Håll käften. Prata inte."
Och jag bara...
George W. Bush kommer emot mig med öppna armar.
"Kom här!" Och jag bara: "Backa, för fan!
Det pågår faktiskt en pandemi. Backa!"
Han bara: "Va?" "En pandemi."
"Jag vet att du lever i en bubbla på din lilla ö, eller vad fan det är."
Min bror Roy kliver av planen,
ser på ex-presidenten och säger: "Du ser så bekant ut."
Så pinsamt.
"Jag vill visa min konstsamling", sa han.
"Jag är konstnär. Jag har gjort många målningar."
"Jag vet", sa jag.
"Jag vill inte följa med dig. Snälla."
Jag är så hög. Jag vill bara att det här ska vara över.
Och han krokar i sin arm i min. "Kom igen. Vad är du rädd för?"
Och Barbara Bush bara: "Gå med pappsen, sissy.
Gå med pappsen."
Och jag bara: "Sluta kalla honom pappsen!"
Vi går in i huset, bara han och jag.
"Vad är det som händer? Varför är den här eftermiddagen så lång? När...?
När är det här över?"
Han visar mig sin första målning, och jag vet inte så mycket om konst.
Jag är en filisté, och känner inte att jag måste låtsas att jag kan nåt.
Jag säger inte: "Jag vet." För jag vet inte.
Jag är bara glad att konsten finns där.
Den är som ett påslakan. "Tack."
"Tack för att du finns. Skippa bakgrunden. Jag är inte så intresserad."
Jag tittar på den första målningen och försöker komma på nåt att säga
om en tavla.
Jag bara...
Och han sa: "Ta av solglasögonen.
Så att du kan se målningen."
Och jag är väldigt ärlig.
"Herr president, jag är hög som ett hus just nu.
Jag säger det av respekt för ämbetet."
Och han bara...
"Ja, precis", sa jag.
Sen gick vi upp. Det var tre trappavsatser, tre olika trappor.
Alla hans målningar satt på avsatserna eller i trapporna.
Och när vi kom till den sista målningen tänkte jag: "Jag måste säga nåt."
Och jag bara stirrade på den, och...
Och jag sa: "Färgen är så...
...tjock."
Och min syster Simone sa: "Okej! Dags att gå!"
Hon stod längst ner i trappan. Hon följde efter mig.
Jag tänkte: "Tack och lov." Hon lämnade mig inte ensam med honom.
Och jag ville komma därifrån innan jag råkade suga av Dick Cheney.
"Vem vet vad som händer härnäst?"
Innan jag gick sa jag: "Kan vi ta en selfie?"
"Självklart", sa han. Och jag tog en selfie med George W. Bush.
Jag sprang ner, hoppade in i bilen med mina syskon,
och skickade bilden direkt till Andrew Cuomo.
Jag bara: "Så jag duger för en president, men inte för en guvernör?"
Ett halvår senare kom det fram att Andrew Cuomo var en sexförbrytare
som trakasserade alla på sin arbetsplats.
Klart att han gjorde det. Han trakasserade ju alla på tv varje dag.
Men jag älskade det bara.
Sen ringde min syster, oskulden.
"Intressant hur du lyckas rädda dig ur dessa situationer.
Om du hade dejtat Andrew Cuomo hade du varit cancellerad nu."
Jag sa: "Du låter besviken."
"Tänk på alla gånger du har varit nära att råka illa ut.
Det är nästan som om vår döda mor är där uppe i himlen
och skyddar dig och ser till att du inte sabbar ditt liv.
Minns du när Martha McIntosh fick tandställning?
Du slapp undan i rättan tid."
"Det här är samma sak. Du slapp undan.
Du fattade inte det beslutet. Det hände bara."
"Det var ett intressant perspektiv", sa jag.
"Tror du att det är det vår mamma pysslar med i himlen?
Ser till att jag inte får ligga?"
"Tänk på Bill Cosby", sa hon. "Tänk på det."
Jag hade glömt Bill Cosby.
I 20-årsåldern uppträdde jag på Borgata Casino i Atlantic City.
Bill Cosby uppträdde. Vi uppträdde två kvällar var.
Efter första kvällen gick jag genom kasinot,
och kasinochefen kom fram och sa:
"Bill Cosby vill träffa dig på sitt hotellrum kl. 15."
"Jag kommer, för fan."
Och jag hade med mig en vakt och han som uppträdde före mig.
Vi gick till Bill Cosbys rum. Klockan var 14.50.
Jag är alltid tidig – ingen hämtade mig från skolan.
Jag knackade på dörren prick klockan tre, och Bill Cosby öppnade dörren.
Jag dyrkade Bill Cosby som barn.
Jag ville att min pappa skulle vara mer professionell, som Bill Cosby.
Jag ville att min pappa skulle ha en gynekologimottagning i källaren.
Med en svängdörr till köket och rena jävla tröjor.
Min pappa hade aldrig orkat plugga så länge för att bli gynekolog.
Han hade varit mer av en jord till bord-gynekolog.
Men jag ville ha den familjen. Jag ville vara Rudys och Vanessas syster.
Jag ville spöa skiten ur min bror Theo. Det var det jag ville.
Bill Cosby ville träffa mig. Han kände till mig.
Vet ni hur stort det var för mig i den åldern,
och vi inte visste det vi vet nu om Bill Cosby?
Och han öppnade dörren med sitt stora Jell-O-leende. Ni vet?
Han öppnade dörren, och vi såg på varandra.
Och jag hoppade upp i hans famn.
"Pappa, jag är hemma!"
Och vi höll om varandra, i flera ögonblick.
Och sen släppte han mig till slut.
Och sen öppnades dörren och avslöjade att jag var med två män
som han inte hade sett,
och hans Jell-O-leende förvandlades till en bister min.
Och då visste jag inte vad som pågick.
Nu vet jag att han tänkte: "Har jag rohypnol så det räcker till alla?
Vi går in i Bill Cosbys rum, och vi sitter där.
Han har en enorm, palatslik presidentsvit.
Och jag sitter där med min öppningsakt och min säkerhetsvakt.
Och han börjar racka ner på killen som öppnar för mig.
Bill Cosby säger till honom
att han aldrig blir nåt genom att öppna för en kvinna.
Först trodde jag att det var... "Är det här..."
"Är det Dolda Kameran?"
Och sen insåg jag att han var elak och lumpen.
Jag var ung och kunde inte stå på mig, men jag var tvungen, för min väns skull.
Jag tänkte: "Vi måste gå. Det här är ju hemskt. Vad gör han?"
Vi lämnade rummet, och jag glömmer aldrig att vi var så...
Det var en hemsk känsla.
Vi kunde vi inte ens säga nåt till varandra.
Man ska aldrig träffa sina idoler, sägs det.
Jag har bara haft två idoler.
Woody Allen och Bill Cosby.
Sen kom det fram ungefär sex år senare
att Bill Cosby drogade alla kvinnor som kom till hans hotellrum.
Min syster, oskulden, ringde.
"Nu vet vi varför Bill Cosby var på så dåligt humör den dagen", sa hon.
Men Bill Cosby visste inte
att hans rohypnol inte hade påverkat mig ett skit.
Tack, New Jersey! Tack för en sån rolig show!
Tack!
Tack ska ni ha!
Tack!
Tack ska ni ha!
Tack, allihop! Tack!
Tack ska ni ha!
Undertexter: Mattias R. Andersson