Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Byd velkommen til Chelsea Handler.
Åh gud! Hej, New Jersey. Velkommen!
Jeg prøver at identificere mine homoseksuelle gæster i aften.
Hej. Mændene? Okay, ja. Du er hetero. Det kan jeg se på dit tøj.
Men du er bøsse. Tak og velkommen. Tak, fordi du er her.
Hvor er de andre homoseksuelle? Er I blevet adskilt?
Okay, tak. Jeg har så...
Jeg kan takke homoseksuelle mænd og kvinder for min karriere.
Jeg vil også sende en hilsen til homoseksuelle mænd
for alle jeres bidrag til samfundet, som ikke bemærkes og ikke bliver værdsat.
Kan I huske, da mpox kom frem?
Nej. Ved I hvorfor?
Fordi alle bøsser blev vaccineret inden for 30 dage,
så resten af os hetero ikke behøver at skulle tænke på mpox.
Det gjorde de for vores lokalsamfund. Jeg var spændt, da mpox kom på banen.
Jeg var spændt på en ny pandemi. Nye parametre, nye regler.
Centret for sygdomskontrol var i tv en morgen
og sagde, man kunne undgå mpox på to måder.
A: undgå anal penetration.
Som om det sniger sig ind på en i banken.
"Hovsa!"
Eller B: undgå at dele håndklæde.
Hvis man dyrker analsex, deler man håndklæde, tumper.
Men jeg behøvede ikke finde ud af mere om mpox takket være bøsser.
De er patrioter, og jeg er så glad...
De slap af med mpox så hurtigt,
at jeg indså, jeg gik glip af analsex.
"Hvis de er så ivrige efter at genoptage det, vil jeg prøve."
Analsex er ikke kun for homoseksuelle mænd længere.
Det trender, så måske burde du prøve det.
Det kan være en stor pille at sluge i starten, men man ved aldrig.
Mit håb i aften er for par, som har været sammen i lang tid...
Har I prøvet analsex? Okay.
Mit håb for i aften er, at nye par og ældre par
går hjem, ser på hinanden og tænker:
"Lad os prøve analsex og tænke på Chelsea Handler."
Dem, der er nybegyndere og single,
men som gerne vil have analsex i aften, skal have en strategi.
I skal vælge en mellemstor eller lille mand.
Det går ikke med 50 Cent.
Måske Jo Koy, men ikke 50 Cent.
Den anden fordel ved analsex er,
at der er 90 % chance for, man ikke bliver gravid, og jeg elsker de odds.
En ven siger: "Chelsea, du får ikke et barn. Du dør alene."
Det håber jeg.
Skulle jeg trække en flok uskyldige børn med mig?
Mit barn, på mit dødsleje, siger: "Mor, dø ikke!"
Så snart jeg får en mild sygdom, skal min yndlingsdealer
nakke mig i en lade som en hest.
Jeg vil ikke prøve at leve længst muligt.
Folk tror, jeg hader børn. Jeg hader ikke børn.
Vil du have et, så få et. Held og lykke.
Jeg vil bare ikke have dem så tæt på mig hele tiden.
Jeg har ikke droppet børn, fordi jeg hader dem.
Men hele barndommen er bare så fornærmende.
Jeg var så irriteret, da jeg blev født. Jeg kan huske min fødsel.
Jeg var på hospitalet og skød ud af min mors Pikachu.
Og jeg kan huske skarpe lys overalt, at nogen klaskede mig i røven,
og jeg tænkte: "Tager du pis på mig?"
Så kom jeg hjem til min "familie", og der var allerede fem andre børn.
Jeg så på mine forældre og tænkte: "Hvem fanden bestemmer her?"
"Har jeg en medgift?" "Hvordan slipper jeg ud af den her socialklasse?"
Jeg havde straks et problem.
Jeg voksede op med The Brady Bunch. som mange af jer.
Med de seks børn, moren og faren og husholdersken, Alice.
"Hvor fanden er vores Alice?"
Jeg kunne ikke udstå min familie. Min far var et røvhul.
Det vidste jeg straks.
Jeg var i en babykrop, men jeg følte mig som en kvinde.
Jeg følte mig kvindelig. Som om jeg ville starte et firma. Catering måske.
Min far og jeg skændtes fra en meget tidlig alder.
Vi var ikke enige om noget.
Da jeg var omkring syv år gammel, sagde han: "Vi tager i Disney World,
så hun kan se, hvordan andre børn opfører sig. Der er noget galt med hende."
Så mine forældre tog os i Disney World, da jeg var syv år, hvilket betød, at vi...
Min far var brugtbilshandler. Vi kørte fra New Jersey til Florida
i min fars blå og hvide voldtægtsbil.
Uden motel- eller hotelreservationer. Min far tænkte aldrig på sådan noget.
Han stoppede ved en Econo Lodge eller et kidnapningshotel.
Vi kørte ind på et Holiday Inn Express.
Der stod i neonbogstaver: "Ingen ledige værelset."
Min far sprang begejstret ud af bilen.
Så sprang jeg ud efter ham: "Hallo, Stevie Wonder. Så du skiltet?
Dit fjols."
Mine forældre var ufatteligt inkompetente.
Vi ankom til Disney World. Hvilken farce.
En flok voksne mænd klædt ud som mus. Tager I pis på mig?
Selv som syvårig ledte jeg efter en bar.
Det mest spændende, jeg så i Disney World, var en anden syvårige dreng.
Piger og drenge ældes forskelligt, så han var måske to måneder.
Han lå med hovedet i cementen,
og han sparkede og skreg og havde et raserianfald.
Jeg kan huske følelsen, jeg havde. Jeg var misundelig.
"Må vi gerne gøre det?"
"Sådan har jeg det."
Efter turen, hvor jeg så drengens raserianfald,
tænkte jeg: "Det er mere interessant." Jeg startede i børnehave eller skole,
da jeg var syv år.
Der var en dreng, Aaron. Han var på legepladsen.
Jeg kom tilbage fra turen og så ham på legepladsen.
Han sad i hjørnet af legepladsen og sagde: "Fuck, fuck, fuck, fuck."
"Fuck, fuck, fuck. Shit, shit, shit."
Og fru Keenan, vores lærer, stod overfor ham og var rigtig sød.
Hun var meget forstående.
Jeg gik over. Jeg sagde: "Hvad foregår der, fru Keenan?"
"Hvorfor må Aaron tale sådan?" Hun sagde: "Aaron har Tourettes."
Jeg sagde: "Det vil jeg også gerne have."
I må forstå, at min far var meget efter mig.
Han fik mig til at læse Anna Karenina af Tolstoj, da jeg var syv,
fordi han troede, jeg ville undgå problemer.
Hun hopper ud foran et tog, fordi hun ikke har en kæreste.
Han fik mig til at læse Moby Dick, som er på 1.300 sider,
da jeg var syv år og skulle skrive en stil.
Jeg gik i skole, og de sagde: "Humpty Dumpty sad på en mur."
Og jeg sagde: "Den Kinesiske eller Berlinmuren?"
Jeg kom hjem. "Sænk ambitionsniveauet. Jeg kan ikke relatere til mine kolleger."
Jeg lånte jeg en bog om Tourettes og læste den på 30 sekunder.
"Jeg kan lide alle de symptomer." Jeg sagde: "Jeg har Tourettes."
Og jeg ventede. Jeg sad ved middagsbordet.
Min far kom hjem fra sit skodjob med at sælge brugte biler,
som holdt i indkørslen.
Og min far kom hjem. Jeg kunne ikke vente. Jeg sad på kanten af min stol.
Jeg ventede ved middagsbordet i 40 minutter og øvede alle mine nye ord.
Min far satte sig ned.
Jeg sagde: "Fuck dig, røvhul, røv, pik. Du stinker! Du sutter pik!"
Så blinkede jeg hårdt to gange...
"Jeg fik også en nervøs trækning, så fis af, røvhul."
Jeg sov som en baby den nat.
Da jeg var otte år, brækkede jeg armen.
Det var skelsættende. Vi havde et sommerhus i Marthas Vineyard.
Nu lyder vi rige. Det var vi ikke.
Jeg ved ikke, hvor min far fik det fra. Han stjal det nok fra nogen.
Jeg brækkede min arm, og jeg var udenfor. Jeg snublede over vores hund, Muttley.
Da jeg brækkede armen, så jeg knoglen komme ud...
Min albueknogle stak ud af min arm.
Min bror, Glen, kom og samlede mig op.
"Åh gud, er du okay?" "Det tror jeg ikke." "Det her er... Jeg ved ikke engang."
"Har de forsikring? Hvad gør vi nu?"
Han samlede mig op og tog mig hen til mine forældre.
Min far kiggede på knoglen og sagde: "Vi bør komme is på."
Og jeg husker... Jeg havde fået nok. Jeg var otte år. "Er du...
Jeg har ikke tid til det her pjat."
Jeg så på min mor og min far og sagde: "Hvem fanden bestemmer her?"
"I to er som et askebæger på en motorcykel."
"Jeg skal på hospitalet nu."
Jeg tog på hospitalet med min bror Glen, fik gips på, og det var spændende.
For så havde jeg noget fysisk at true folk med.
Gipsen gik herfra og hertil.
Jeg havde aldrig følt mig stærkere. Som en gladiator.
Jeg kom hjem og truede mine brødre og søstre, som er meget ældre.
De drillede mig, men det var lige meget. Jeg var dem overmægtig.
Jeg organiserede vores middagsbord i Marthas Vineyard en sommeraften.
Jeg sagde til min bror: "Du sidder der, og du sidder der."
Og til min far: "Sid med front mod væggen."
"Og tænk over, hvad du har gjort." Så satte jeg mig ned,
bankede min gips ned, og den ramte toppen af min Pikachu.
Og jeg sagde: "Av!"
Så gled den to centimeter mere ned, og jeg bare... "Hvad er det for en zone?"
Jeg gik op den aften og fandt ud af, hvad den zone var.
Jeg kom hjem til efteråret. Vi var der hele sommeren.
Jeg kom hjem til New Jersey. Nu var jeg otte år og fyldte snart ni,
og min bedste ven, Jodi Repati, sagde:
"Vi skal sove hjemme hos mig fredag aften kl. 19.30."
"Alle kommer, og vi får alle følelsen."
Jeg tænkte, jeg nok fandt ud af hvad den var.
"Jeg har ikke kiksede venner. Jeg kan være sej."
Jeg går ind, og der er ni otteårige piger
med ansigtet nedad i deres soveposer, som gør sådan her...
Jeg sagde: "Vi gør det sgu!"
Jeg kunne ikke få nok af mig selv. Jeg kom kl. 19.30,
og jeg rejste mig ikke fra den position før kl. 07.30,
da Jodis mor prikkede mig på skulderen og sagde: "Det er tid til at gå hjem."
Da jeg gik, havde jeg hudafskrabninger i panden.
Jeg var så tørstig og dehydreret fra at svede så meget i min pyjamas.
Jeg sagde: "Har nogen en Capri-Sun?"
Når man er så ung, otte eller ni år, og man onanerer, ved man ikke rigtig...
Man ved ikke, at man onanerer.
"Det føles fantastisk. Hvorfor har ingen fortalt mig om det?"
Du har ikke direkte kontakt med sin Pikachu.
Man vil have et tykkere materiale. Man vil have trækkraft.
Fløjl eller tyk denim.
Eller det, der er under en båd. Man vil have et ror.
Man vil have en væg. Man ser et hjørne: "Jeg får dig sgu."
Når ingen siger til dig, at du skal holde op med at onanere,
tror du ikke, at nogen ved, hvad du laver.
Så jeg gjorde det hele tiden.
Jeg havde en banancykel. Nu ved vi, hvad de var til.
Jeg havde små ærinder med min falske familie, som jeg skabte,
som jeg kørte til lacrosse og volleyball.
Jeg havde to falske "børn", Lucas og Siddiqa.
To forskellige fædre.
Jeg tog min banancykel, kørte over et hul
og kørte løs i 30 minutter.
Naboen ringede: "Din datter har været i vores hul
foran vores stuevindue i 45 minutter."
Da jeg kom hjem, sagde min mor: "Hvor var du?" "Trafik."
Jeg gik i skole, til matematik, og der var borde med pulte,
åbninger på bordet, og jeg havde et løsbladsbind i bordet
og en lineal indeni.
Jeg tog linealen og kunne altid tage en tur.
Jeg kaldte det "en tur". "Har jeg tid til en tur?" Jeg ville...
Jeg ville tage linealen og bare...
Jeg kunne tage en omgang og være opmærksom.
Jeg ville ikke begynde at svede. Jeg sagde: "Ja."
Jeg tog altid en omgang, bare... Så lagde jeg linealen væk.
At onanere som ung er ligesom at onanere som voksen.
Man tager en omgang, når klimaks,
og man bare: "Du er ulækker. Kom væk fra mig."
"Rør mig ikke igen."
30 minutter senere: "En gang til."
Jeg gjorde det og troede, jeg var færdig, men jeg kunne ikke få nok.
Så jeg ville tog linealen ud igen og gik helt amok i timen.
I slutningen af timen sagde matematiklæreren:
"Syv gange syv." Jeg sagde: "49!"
Det var en ydmygende tid, hvor jeg vidste ikke, hvad der skete.
Så spiste min familie thanksgiving-middag, mine seks brødre og søstre, mig selv,
min mor og far og mine bedsteforældre.
Hvis man er den yngste af seks børn, ved man, at ingen respekterer én.
De respekterede ikke min mening om international politik
eller noget, der foregik i verden.
Og thanksgiving er typisk pissekedelig. Så jeg tog en øseske fra køkkenet.
Jeg tænkte: "Bare jeg behøver ikke at bruge den."
"Jeg håber, I ikke reducerer mig til
at bruge en øseske til at onanere med til thanksgiving."
"Jeg håber, I respekterer min samtale nok til,
at jeg ikke behøver at rive den af under en højtid, vi ikke ved en skid om."
Så jeg sætter mig ved middagsbordet, og jeg kom øseskeen under låret.
Jeg snurrede en gang: "Okay, jeg er opmærksom."
"Ingen ved, hvad der sker."
Jeg ved ikke, hvad der så skete.
Jeg ved ikke, om jeg fik blackout
eller jeg blev forvirret,
men da jeg vågnede, hørte jeg min mors stemme.
Min mor var sød og europæisk, det stik modsatte af, hvad jeg er.
Og hun sagde: "Chelsea. Du skal åbne øjnene."
I det øjeblik tænkte jeg: "Åh gud."
"Det er slut." Jeg sparkede øseskeen ned på gulvet.
"Væk fra mig, skide voldtægtsperson."
Jeg åbner øjnene, og jeg ser hele min familie
med bøjede hoveder, og de kigger skamfuldt ned.
Og min bedstefar gnider min fars ryg:
"Hvor synd for dig med din lille luderdatter."
Jeg så på min mor, der sagde: "Skat, det der vil du gøre
på dit eget værelse."
Og jeg bare...
"Ti stille!"
Min bror Roy rejste sig og sagde: "Hun gør det hele tiden!"
Den mest ydmygende dag i mit liv.
Jeg onanerede ikke,
jeg rørte ikke min egen vagina fra ni til 40 år.
Selv med tamponer. Jeg havde et hylster.
"Hold dig væk fra mig. Du får mig i knibe."
Da jeg var ti år,
fortalte min mor os, at vi skulle flyve
til Californien for at besøge mine bedsteforældre.
Jeg voksede op med Love Boat, fly.
Så romantisk. Jeg glædede mig til at være på et fly.
Jeg havde en Smølfine-taske. Jeg havde små stilethæle på.
Jeg fløj med mine to søstre til Californien fra New Jersey.
Vi gik om bord på flyet, og jeg gik forbi første klasse.
Jeg stoppede og...
"Det virker som min gruppe."
Min mor siger: "Det er ikke din gruppe. Gå ned bagerst i flyet."
Så forklarede hun mig, der var seks børn i familien
og aldrig ville få råd til at flyve på første klasse.
Jeg tænkte: "Tal for dig selv, kælling."
Jeg kom mere motiveret tilbage, end jeg har været i hele mit liv.
Jeg tænkte: "Fuck den her familie."
"Ja, I har opfostret mig, men jeg må kappe båndet."
"Hvis de vil flyve turistklasse, er vi ikke enige."
Jeg var ti, og vi skulle til Martha's Vineyard.
Jeg tænkte: "Hvordan starter jeg et firma?"
Jeg var driftig, men havde ingen idéer.
Så jeg tænkte: "Jeg kan starte en limonadebod,"
men indtjeningen er for dårlig.
Så jeg åbnede en limonadebod med sprut som tiårig.
"Jeg serverer gin, whisky og tequila."
"Nogen skal bare åbne limonadeboden med mig."
Min søster var mormon, så hun var udelukket.
"Skrid væk fra mig. Vi er heller ikke enige om tingene."
Jeg gik rundt i kvarteret i Marthas Vineyard, og jeg så mig omkring.
Og jeg gik hen til alle lejeboliger:
"Hej, jeg hedder Chelsea Handler. Jeg er ti år."
"Jeg åbner en limonadebod, og jeg mangler en forretningspartner."
"Har I nogle tiårige, som jeg kan lege med?"
Så sagde familien, "Ja, vi har en tiårig. Han hedder Nelson."
De sendte Nelson ned, og jeg begyndte at groome Nelson.
"Nelson, kan du blande en whisky og soda? Kom så."
Nelson og jeg tjente 79 dollars
på vores første dag på vores limonadebod med sprut.
79 dollars var en stor ting.
Det var stort.
Efter den første uge havde vi tjent 359 dollars på
at sælge limonade med sprut til forældre og alle over ti.
Jeg havde retningslinjer.
359 dollars som to tiårige. Jeg kunne ikke tro det.
Jeg talte mine penge, lugtede til dem... Jeg havde en cigarkasse,
som jeg tapede til, så min far ikke kunne stjæle dem fra mig.
Sidst på ugen, da jeg havde tjent 359 dollars,
gav jeg Nelson hans kommission, som var 3,59 dollars.
Han var himmelhenrykt.
"Hold dig til mig, Nelson. Jeg viser dig vejen."
"Det er flere penge, end hvis jeg tabte tre tænder på en uge."
Jeg indså, jeg var for moden til andre tiårige.
"Jeg har for meget kvindelighed i mig. Jeg går solo."
Og min krop udviklede sig.
Mine knopper sprang ud.
Det var på tide at få min krop væk fra gaden.
Jeg tænkte: "Hvad kan jeg ellers gøre?"
"Jeg kunne babysitte." Der er ingen grænser for babysitting.
Man kan være ti og babysitte en fireårig.
Folk er ligeglade. Så jeg skiftede profession
og ringede til alle de lokale hoteller
og sagde: "Hej, jeg hedder Chelsea Handler."
"Jeg var ti for et par uger siden. Jeg er femten nu.
Jeg kan babysitte op til tre
af jeres gæsters børn ad gangen.
Send dem min vej. Jeg er meget, meget erfaren."
Jeg tilbragte den sommer som babysitter for en 14-årig dreng.
Jeremy. Jeremy havde en diagnose, før alle kendte til den slags.
Jeg vidste, der var noget med Jeremy. Hans forældre gad ham ikke.
"Jeg tager mig af Jeremy, okay? I går ud."
Der kom skub i min forretning, og jeg fik tre klienter mere.
Jeg passede tre piger fra Brookline, Massachusetts.
De tre søstre passede jeg fra kl. 06 til 10.
Så havde jeg en pause, indtil jeg skulle passe Jeremy kl. 18.
Så i min fritid,
hvor jeg var meget involveret i min egen forretning som 11-årig,
blev jeg meget selvsikker. "Det viser kvindestyrke."
Jeg tjener penge. Jeg må have en pause.
Jeg gik i en delikatessen hver dag
på Main Street i Edgartown, og jeg fik en bagel med smør,
en Twix-bar og en Sprite.
Jeg tog en bid, en bid og en tår.
Det var som et fantasmagoria af ekspertise.
Jeg tænkte: "Det er... Fuck følelsen. Det her er, hvad virksomhedsejere gør."
De holder frokostpauser, fordi de er så trætte.
Der var en pige, som arbejdede i delikatessen,
og hun hed Martha McIntosh.
Forestil jer Amy Winehouse som 11-årig.
Hun havde opsat hår og tyk, sort eyeliner, og jeg var straks tiltrukket af hende.
Jeg vidste, hun havde set ting, som jeg også ville se.
Jeg havde aldrig mødt nogen, der var hurtigere end mig.
Jeg gik derind hver dag og stirrede på Martha.
Og endelig en dag inviterede hun mig med hjem.
"Vil du med mig hjem efter min vagt i dag?"
Jeg sagde: "Helt klart." Jeg tog hjem til Martha McIntoshs hus,
og vi gik forbi hendes forældre, som røg en joint på verandaen.
Det var præcis den slags forældre, jeg ledte efter.
Vi gik ind på hendes værelse, og hun gav mig en Corona.
Hun sagde: "Drikker du?" "Ja."
"Jeg er 11. Kom nu."
Næste dag tog jeg derover, og hun gav mig en cigaret.
En Camel Light-cigaret. Hun gav mig min Corona.
Jeg drikker Corona. Hun giver mig Camel Light-cigaretten.
"Ryger du?"
Jeg bare...
"Martha, lige siden jeg blev født på den skide hospitalsstue,
har jeg længes efter, at nogen bød mig en cigaret."
"Ja, jeg ryger. Kom nu. "Hvad har du ellers i ærmet?"
Så jeg tog hjem til Martha hver eneste dag mellem mine vagter.
Jeg var udmattet af at være børnearbejder og...
Jeg tog hjem til Martha, og så om fredagen den første uge,
sad jeg og røg min Camel og drak min Corona.
Jeg følte mig levende for første gang. "Endelig har jeg en allieret."
Så sagde hun, "Vil du med ind i mit skab og tage bukserne ned?"
Og jeg sagde: "Helt klart. Hvad er det næste?"
Vi gik ind i Martha McIntoshs skab.
Jeg hev bukserne ned, og hun slikker mig i 15 minutter.
Jeg kunne ikke begribe, hvor heldig jeg var.
Jeg bare: "Åh gud." Jeg sad der, drak min Corona og røg min cigaret.
Som Matthew McConaughey.
Bare: "Sådan, sådan, sådan!"
Jeg elskede Martha. Vi var så tætte.
Jeg tog derhjem hver dag. Hun slikkede mig. Det var fantastisk.
Jeg kom hjem, og min søster, jomfruen, sagde:
"Hver gang du kommer hjem fra Martha Mcintoshs hus,
lugter du af alkohol og cigaretter."
"Hvad foregår der derovre?"
"Du får aldrig at vide, hvad der foregår derovre."
Hun sagde det til far. "Når Chelsea kommer hjem fra Martha McIntosh,
lugter hun af sprut og cigaretter."
Min far sagde: "Hun virker meget gladere."
Det var sidst på sommeren. Jeg var hos Martha hver dag.
Det var sidst på sommeren, og vi var i hendes skab,
og hun slikkede mig.
Jeg afsluttede min drink og min cigaret,
hun stak hovedet op og sagde: "Okay, det er din tur."
Jeg så mig omkring. "Er der en anden her? Hvem taler du til?"
"Hvad?"
Jeg indså, hvad der skete.
Jeg måtte tage en beslutning den dag. Jeg slukkede smøgen og trak bukserne op.
"Det var rart at møde dig, Martha. Held og lykke med det hele."
"Det bliver sgu aldrig min tur."
Det føltes koldt. Min første elsker, og jeg måtte forlade hende sådan.
Fordi hun ville have gengæld.
Jeg rejste tilbage til New Jersey det efterår.
Hun var min første elsker.
"Jeg håber ikke, hun begår selvmord."
Næste sommer var jeg 12,
og jeg gik direkte til delikatessen, som en ansvarlig eks
for at se, om min første elsker var okay.
Og jeg så hende bag delikatesse...
Hvad den nu hedder.
Kødskæreren.
Og jeg så, at hun havde fået bøjle i løbet af vinteren.
Og jeg tænkte: "Nogen slap væk i sidste øjeblik."
"Nej, tak."
Men forholdet i kombination med min forretning...
Jeg følte mig kvindelig. Jeg var kun 13 år.
Jeg var 12 og 13 næste sommer. Jeg havde ikke en elsker.
Jeg fokuserede på forretningen.
Jeg havde opsparet over 7.800 dollars, da jeg var 13.
Så jeg kom hjem som en 13-årig pige,
og min mor meddelte, at vi skulle til Californien igen
for at besøge mine bedsteforældre, fordi min morfar var syg.
Denne gang rejste jeg med mine to brødre, Glen og Roy.
Jeg sagde: "Mor, køb ikke min billet. Det ordner jeg."
Jeg gik ned til et rejsebureau på gaden og købte en billet til første klasse.
Blærerøv!
Jeg sagde det ikke til nogen, for jeg glædede mig til
at se mine brødres ansigtsudtryk.
Det var som julemorgen i tre...
Jeg glædede mig sådan til at se deres ansigtsudtryk.
Vi gik om bord på flyet, og jeg havde min plads og fandt min...
Jeg havde en ny mappe.
Jeg havde mine små stilethæle på,
og jeg lagde min lille mappe på bagagehylden, fandt min plads, 2C,
så på mine brødre Roy og Glen
og sagde: "Vi ses, når vi lander."
Det var så skønt.
En time inde i flyveturen, kom mine brødre op til første klasse.
Hvordan slap de forbi gardinet?
Jeg sad og drak champagne.
Pludselig ser jeg deres to ansigter, og de står der begge som idioter.
"Det kan du ikke, Chelsea." "Hvad? Hvad kan jeg ikke?"
"Købe en førsteklassesbillet og ikke give den til mor eller en af os."
"Undskyld, hvor gamle er I?" Min bror Glen sagde: "Jeg er 23."
Og min bror Roy: "Jeg er 24."
Og jeg siger: "Så kollektivt er I 47 år,
og jeg har fået mere fisse end I to tilsammen.
Gå ned bagest i flyet, så ses vi, når vi lander."
Derfor har jeg ikke en datter.
Så jeg ikke har en liderlig 11-årig, der vil slikkes hvert kvarter
og forlanger at flyve første klasse. Det har jeg ikke brug for.
Ingen hund, du adopterer, tvinger dig til at gå i terapi med dem
eller kritiserer dig.
Og hvis dine hunde... Jeg har et meget aktivt stofliv.
Hvis...
Hvis jeg havde børn og mine børn åbnede min stofskuffe,
ville det blive et problem.
Hvis hundene går i din skuffe, er det ikke et problem.
De overlever.
Og det værste man kan gøre mod en hund med stoffer...
Ved du hvad?
"Det havde været værre, hvis jeg aldrig havde fået dig, så kom over det."
Sidst mine to hunde blev skæve, Bert og Bernice,
de lever ikke længere, ikke på grund af stoffer...
De var mine sidste hunde, der blev skæve.
Det var i begyndelsen af Covid.
Og min søster Simone sagde...
Hun foreslog, vi tog til Maine i Covid-sommeren.
"Lad os tage til Maine."
"Der er færre mennesker."
"Vi kan leje et stort hus. Vi behøver ikke holde afstand,
og her er pisseirriterende.
Vi rejser bare.
Jeg sender dig nogle links til huse. Og de er gamle.
De blev bygget ved århundredeskiftet."
Og da jeg klikkede på linket: "Hvilket århundrede?
De ligner plantagehuse."
Hun sagde: "Det er et meget republikansk område.
Det er en republikansk enklave i Maine."
Jeg sagde: "Lad os komme af sted."
Intet får mine safter i gang som tanken om at forstyrre en republikansk enklave.
Intet.
"Vi rejser. Jeg vil have sex med min sorte og asiatiske venner."
"Vi dyrker analsex på græsplænen hele dagen
og hylder jeres skide flag."
Jeg havde et særligt incitament.
På det tidspunkt var Andrew Cuomo fremme.
Jeg vil tage jer tilbage til dengang, vi blev skreget af hver morgen i tv
af denne vrede italienske kødbolle-sandwich.
Han skreg og spyttede: "Tag bundbind på!"
Jeg ville være hans mundbind. Jeg var tiltrukket af ham.
Jeg elsker...
Vi var desperate efter ægte lederskab. "Jeg vil være sammen med ham.
Jeg vil være New Yorks førstedame."
Min jomfruelige søster, den kedelige: "Det bliver du aldrig.
Du er en hæmsko for enhver politiker." Jeg bare...
Alle var vilde med ham. Alle de kvinder: "Jeg elsker Cuomo."
Jeg følte mig konkurreneminded.
Covid bragte det værste frem i os. "Jeg må komme et skridt foran.
Jeg er berømt. Jeg må finde på noget."
Jeg sagde til min publicist: "Få mig med i The View."
De sagde: "Okay."
Jeg kommer med i The View på Zoom, fordi det er Covid.
Og jeg er på Zoom med Whoopi og Joy Behar.
De spørger om min karantæne, og jeg siger: "Bla, bla, bla."
Og til sidst sagde jeg: "Damer, jeg vil ikke slutte
før jeg erklærer, at jeg gerne vil penetreres
af New Yorks guvernør."
Og Joy Behar siger: "Åh, Chelsea." "Hold kæft, Joy."
"Jeg har ikke brug for feedback nu."
Jeg vidste, at jeg måtte få det ud i æteren.
Så jeg forlod Zoom. Jeg så på mine hunde. "Nu venter vi."
Der gik tre dage.
Tre dage, og min telefon ringede, men det var et ukendt nummer.
Beskeden var utrolig.
Den lød: "Hej, frøken Handler.
Det er Andrew Cuomo. C-U-O-M-O.
En lille fugl fortalte mig, at nogen er lun på mig.
Jeg vil udforske det her. Mit nummer er 917, la-la-la, la-la-la."
Så siger han: "Ciao."
Jeg holdt på min vagina. "Åh gud." Jeg hørte ikke engang beskeden færdig,
før jeg sad i min bil på vej hjem til min veninde.
Hun står i sit vindue og jeg står udenfor
på grund af Covid og afstand.
Jeg spiller beskeden på min telefon, som John Cusack i Alle elsker Lloyd...
"Jeg skal knalde guvernøren!
Guvernøren vil knalde mig!
Jeg bliver New Yorks førstedame!"
Det var fantastisk.
Så ringede han, og vi talte i 45 minutter. Jeg tænkte: "Åh gud, det er alvorligt."
Så sagde jeg: "Jeg kommer måske til Maine til sommer,
så jeg kan komme forbi Albany-palæet."
"Vi kan have en udendørs Covid-venlig middag date-analsex."
"Hvad end du er til."
Han sagde: "Jeg er meget interesseret." Jeg sagde: "Hvad gør jeg?"
"Skal jeg i karantæne, før jeg møder dig?"
Han sagde: "Karantæne-schmorantæne."
Jeg tænkte: "Interessant twist."
Da det blev virkeligt, og jeg vidste, jeg nok skulle knalde guvernøren...
Alle talte om Nipplegate.
Folk drøftede, om han havde en brystvortepiercing,
men det har han ikke. Han er en 64-årig, hvid heteromand.
Sådan en tør han ikke få.
Men jeg var nysgerrig om hans brystvorter og zoomede ind
på billeder af ham på Instagram.
Der var noget sært ved hans brystvorter. De var på vej i en meget sydlig retning.
Jeg havde aldrig mødt sådan en storm før.
Min søster sagde: "Bagfra er mere sikkert."
Så skal du ikke se på hans brystvorter. Gør det." Jeg fik kolde fødder.
Hun sagde: "Er du patriot eller ikke?"
"Det vil jeg være. Det er bare meget at håndtere."
Så vi lejede et hus i Maine. Jeg begynder at skrive til ham.
Jeg er der med familien og nogle venner. Vi har et stort hus ved vandet,
der blev bygget, jeg ved ikke i hvilken periode.
Jeg skriver til ham og sender billeder af mig på et paddleboard.
Pludselig holder han op med at svare.
Og de første par dage prøvede jeg at sige, det ikke var slut.
"Han er guvernør. Han må have meget travlt."
Den tredje dag sagde jeg til mine søstre Shoshanna og Simone:
"Jeg har ikke hørt fra Cuomo, siden jeg kom til Maine."
Min jomfruelige søster sagde: "Hvad sagde jeg?
Han kan ikke knalde dig, okay?
En på hans kontor hørte om denne lille affære
og fik stoppet den.
Han må ikke råbe til hele landet, at de skal holde afstand
og så knalde en af de mest højlydte i verden.
Det kan han bare ikke."
Min anden søster: "Skriv til ham igen."
Så næste morgen er jeg ude i bikini på en Vespa.
Jeg har mundbind og hjelm på og solcreme overalt
for at vise ham, at jeg er sikker.
Jeg hiver jeg min top ned, så jeg er topløs i bikini,
og min bror Roy tager billedet.
Min søster Simone ser os.
"Chelsea, hvad fanden laver du? Det er din bror!"
Men jeg var så desperat.
Han havde afvist mig, men jeg var så desperat.
Og idéen om at et topløst foto af Chelsea Handler
der via Andrew Cuomos iPhone eller iPad
kom med i den daglige morgenbriefing om Covid
gjorde mig så glad.
Jeg ville bare give landet en gave.
Da jeg indså, at han ikke svarede, at det ikke ville ske,
følte jeg mig nedslået.
Folk, der var single under Covid var bange.
"Hvad, hvis vi aldrig bliver penetreret igen?"
Jeg kæmpede med,
at jeg tog mine hunde, Bert og Bernice, med til Maine.
Jeg sad med mine brødre og søstre. "Jeg er så deprimeret."
"Jeg er blevet afvist og har ikke mine hunde.
De kan ikke flyve til Maine fra Californien.
Det går bare ikke."
Min bror Roy sagde: "Hvad med et futtog?"
Min søster Simone sagde: "Vi finder en udvej."
Hun kom ned 20 minutter senere og sagde:
"Jeg har fundet et par, der vil køre dine hunde fra Californien til Maine,
og de er her om 48 timer."
Jeg sagde: "Er det overhovedet muligt?
Jeg vidste ikke, om det var muligt, men jeg stiller ikke spørgsmål.
"Okay, fint."
Det var mandag aften kl. 19.15, og onsdag aften kl. 19.30
kommer parret kørende til huset i Maine.
Bert og Bernice kommer ud af en lille anhænger bag deres varevogn.
Jeg er så taknemmelig. Alle her, der er hundeejere,
ved, hvor taknemmelig jeg var, da jeg så dem.
Jeg løb ind i huset, vi lejede. Min bror laver mad i køkkenet,
og jeg tog to cocktailglas, en flaske Belvedere,
og jeg begynder at lave en takke-cocktail.
Min bror Roy siger: "Hvem er det til?" "Parret, der afleverede Bert og Bernice."
"Det er en takke-cocktail."
"Giv dem ikke mere end én omgang."
"Hvorfor? Hvad er dit problem?"
"Hør her, Chelsea."
"Enhver, der kan køre fra Californien
til Maine på 48 timer
er på crystal meth."
Så jeg tager deres drinks ud og siger tak.
Fyren siger: "Vi kan ikke drikke mere end én drink.
Vi skal være i Florida til midnat."
I de næste to dage gik mine hunde, Bert og Bernice,
formålsløst ind i paddleboards og slog hovedet. De var sløve.
"Åh gud, hvad er der galt med mine babyer?"
Roy sagde: "Hvad er der galt med dem?"
"Se lige Bert. Han er stødt ind i det samme træ tre gange.
"Hvad der er galt med dine hunde?
Du har lige sendt dem på en metamfetamin-drevet
biljagt tværs over USA,
fordi en guvernør ikke ville knalde dig under en global pandemi.
Så nu har de crystal meth-abstinenser. Det er det, der sker."
"Godt, du aldrig fik en rigtig baby."
"Jeg er så træt at blive fornærmet over mit forældreskab."
"Prøv at opfostre to hunde på en indtægt."
Jeg fik en sms fra Barbara Bush. George W. Bush, døtre,
Jenna og Barbara, er mine venner
Jeg mødte dem til Glamours Årets kvinde-prisuddeling
for mange år siden i New York.
Jeg var sammen med mine to søstre. De var søstre.
Vi bondede over at være søstre. Jeg kalder dem "søs".
Det er nemmere, så man ikke behøver at huske nogens navn.
Jeg fik en sms fra Barbara.
"Søs, vi hører, du er i Biddeford Pool."
Min del af Maine, den republikanske enklave.
"Vi hører, du er i Biddeford Pool. Vi er tæt på. Vi vil sige hej."
"Selvfølgelig, søs. Kom over."
Jeg ser Barbara Bush. Hun kommer ned ad indkørslen.
Den store, stejle indkørsel til huset. Jeg ser hende komme,
og så ser jeg to Secret Service-mænd bag hende.
Så ser jeg den tidligere førstedame, Laura Bush, komme.
Og jeg bare...
For mange republikanere.
Heldigvis var der Covid. Jeg sagde: "Hold afstand."
Vi cirkler rundt, jeg bringer dem ud på balkonen,
og vi kigger på havet fra husets terrasse.
Laura Bush har et smilehul, og dem er jeg vild med.
Hver gang jeg ser et: "De er uskyldige." Jeg ville være elendig som nævning.
Jeg baserer mine meninger på folks udseende og smilehuller.
Min bror Roy går ud på verandaen
og ser Laura Bush, tidligere førstedame: "Du ser bekendt ud."
Så gik de, og Barbara Bush, min ven, sagde:
"Vi laver pilates hver morgen, hvis du vil med."
Hun var nygift.
"Vi kommer hver morgen og dyrker pilates."
Så de begyndte at komme.
Alle fablede løs om pickleball. Jeg giver Covid skylden for pickleball.
Vi behøvede ikke at høre om pickleball før Covid.
Pickleball er ikke et emne, jeg kan tage alvorligt.
Når folk ævler løs om pickle... Det er ikke rigtig motion, okay?
Så hold kæft med det. Man ville brænde flere kalorier
på at stikke en rigtig pickle op i røvhullet på en pickleball-bane
end at spille pickleball.
Pickleball og Burning Man. Hold kæft om begge to.
Prøv ikke at få mig med.
Burning Man er en flok rige, der prøver at dele for første gang.
Alle taler om pickleball.
Barbarasiger: "Lad os holde en pickleball-turnering i Kennebunkport."
"Handlers mod Bush."
Og jeg sagde: "Nej, søs. Det er sødt, men nej."
"Jeg tager ikke til Kennebunkport. Jeg vil ikke ses med din far.
Jeg stoler ikke på mig selv i selskab med din far.
Jeg får et udbrud."
"Jeg bliver også overrasket, når det sker."
"Jeg ved ikke, hvornår jeg går amok, og så frygter jeg for den person."
"Det vil jeg ikke gøre på nogens ejendom."
"Være ond mod din far eller konfrontere ham om noget."
"Bare rolig, søs. Jeg sørger for, at farmand får massage."
"Kald ham ikke farmand.
Det er ikke min farmand."
"Vi kommer ikke." Men min jomfruelige søster sagde:
"Tag ikke denne mulighed fra os. "Vi vil til Kennebunkport.
Vi bør ikke gå glip af denne mulighed på grund af dit bullshit.
Tag en pille og undertryk din personlighed."
Og min søster siger: "Tag to. Hun har ret."
Roy siger: "Hun skal spise fire hashbolsjer for at falde til ro,
men så er hun næsten også stum."
Så jeg tog fire 40 milligram THC for at tage til Kennebunkport.
40 milligram.
Og jeg... Det er ikke engang...
Jeg forstår, at stoffer ikke er for alle. De er for mig.
Vi har en fin forståelse. Vi enes så fint.
Hvis jeg er ædru, har jeg for stor en fordel.
Så jeg tog 40 milligram THC. Vi mødte op i Kennebunkport.
Vi er på pickleball-banen. Jeg har visir og cargoshorts på.
Jeg ligner en muskuløs lebbe.
Jeg er megaskæv og har store, tykke solbriller på,
og vi er på pickleballbanen.
Jeg gør ikke noget, for det er unødvendigt i pickleball.
Man står der bare.
Vi har kun været på banen i 30 sekunder, da jeg hører
USA's tidligere præsident. Og han siger: "Åh."
"Jeg hører, den sjove dame er i byen."
Og jeg er så skæv.
Jeg tænker: "Åh nej. Nej. Jeg troede, farmand fik massage."
Og jeg kigger på søsteren, som jeg stoler på.
Hun siger: "Det er ham. Hold kæft. Tal ikke."
Og jeg bare...
Jeg ser George W. Bush komme imod mig med åbne arme.
Han siger: "Kom her!" Jeg siger: "Væk!
Der er pandemi. Hold dig væk!"
Han siger: "Hvad?"
"En pandemi.
Jeg ved, du er i din egen verden her på øen,
eller hvad fanden det er."
Så går min bror Roy af banen,
ser på ham og siger: "Du ser virkelig bekendt ud."
Så pinligt, ikke?
"Jeg vil vise dig min kunstsamling."
"Jeg er maler. Jeg har lavet mange malerier."
Jeg siger: "Ja, det ved jeg.
Jeg vil ikke med dig."
Jeg er så stenet. Jeg vil bare have det overstået.
Han tager mig under armen. "Kom nu. Hvad er du bange for?"
Barbara Bush siger: "Bare gå med farmand, søs.
Gå med farmand."
"Hold op med at kalde ham farmand!"
Vi går ind i huset, og det er bare ham og mig.
Jeg tænker: "Hvad sker der? Hvorfor er denne eftermiddag så lang?
Hvornår er det overstået?"
Han viser mig sit første maleri.
Jeg ved ikke meget om kunst. Jeg er filister, og jeg føler mig ikke
tvunget til at foregive, at jeg gør.
Jeg siger ikke: "Det ved jeg." Det gør jeg ikke.
Jeg er så glad for, kunst eksisterer. Det er som et dynebetræk.
"Jeg behøver ikke en hele baghistorien."
"Jeg er ikke så interesseret."
Jeg ser på det første maleri, og jeg prøver at finde på noget at sige
om et maleri.
Jeg er bare: "Åh." Han siger: "Tag solbrillerne af."
"Så du kan se maleriet." Min refleks var at være ærlig.
"Hr. præsident, jeg er megahøj lige nu. Det skal du vide af respekt for embedet."
Og han bare...
"Ja, det er jeg."
Og så gik vi op. Der var tre etager, tre forskellige trapper.
Alle hans malerier hang der på trappen.
Ved det sidste maleri tænkte jeg: "Jeg må finde på noget at sige."
Jeg stirrede bare på det og...
Jeg sagde: "Malingen er så tyk."
Min søster Simone sagde: "Okay! Tid til at gå!"
Hun stod ved trappen, fordi hun fulgte efter mig.
Jeg tænkte: "Gudskelov." Hun havde aldrig ladet os være alene.
Jeg ville også væk derfra, før jeg endte med at sutte Dick Cheney af.
"Hvad sker der nu?"
Før jeg gik, sagde jeg: "Kan vi tage en selfie sammen?"
"Selvfølgelig."
Jeg tager en selfie med George W. Bush og mig.
Jeg løber ned og ind i bilen med min bror og søster
og sendte straks det billede til Andrew Cuomo.
God nok til en præsident, men ikke god nok til en guvernør?"
Så kom det frem seks måneder senere,
at Andrew Cuomo chikanerede alle på sin arbejdsplads.
Han var et sexuhyre og chikanerede alle.
Han chikanerede os alle sammen på tv hver dag.
Jeg elskede det fandeme bare.
Så ringede min søster.
"Interessant, hvordan du frigør dig selv fra de situationer.
Hvis du havde datet Andrew Cuomo, var du blevet canceled."
Jeg sagde: "Du lyder skuffet."
Hun sagde: "Tænk på alle de gange, du var tæt på en dårlig situation."
"Det er næsten, som om vores døde mor er i himlen
og beskytter dig og sørger for, at du ikke ødelægger dit liv.
Kan du huske Martha McIntosh, da hun fik bøjle?"
Der slap du også væk lige i tide.
Det er det samme igen. Det var lige på nippet.
Du tog ikke beslutningen. Det skete bare."
"Det er en meget interessant måde at anskue alting på.
Er det sådan, du tror vores mor tilbringer sin tid i himlen?
Med at pikblokere mig på jorden?"
"Tænk på Bill Cosby. Tænk over det."
Jeg havde glemt Bill Cosby.
Jeg var i tyverne og optrådte på Borgata Casino i Atlantic City,
og Bill Cosby optrådte.
Vi optrådte begge to aftener.
Efter første aften gik jeg gennem kasinoet.
Kasinobestyreren kom hen og sagde:
Bill Cosby vil møde dig på sit hotelværelse kl. 15."
Jeg sagde: "Jeg kommer."
Jeg havde en sikkerhedsvagt med og fyren, der åbnede for mig.
Vi gik op til Bill Cosbys værelse kl. 14.50.
Jeg kommer tidligt, for ingen hentede mig fra skole.
Jeg venter, og så banker jeg på døren kl. 15,
og Bill Cosby åbner døren.
Jeg voksede op med at tilbede Bill Cosby.
Jeg ville have, at min far var mere som Bill Cosby.
Jeg ønskede, min far havde en gynækologisk praksis i vores kælder.
Med en svingdør og en ren sweater på.
Min far havde aldrig taget de nødvendige eksaminer
til at blive gynækolog. Han var blevet jord-til-bord-gynækolog.
Jeg ville være en del af den familie.
Jeg ville være Rudy og Vanessas søster, og jeg ville knalde min bror Theo.
Det ønskede jeg for mig selv.
Cosby ville møde mig og vidste, hvem jeg var.
Ved I, hvor meningsfuldt det var, da jeg var i den alder,
og vi ikke vidste det om Bill Cosby, som vi ved nu?
Da han åbnede døren,
havde han det store Jell-O-budding-smil.
Han åbnede døren, jeg så på ham, og han så på mig,
og jeg sprang i hans arme.
Jeg sagde: "Far, jeg er hjemme!"
Og vi holdt om hinanden i lidt tid.
Så slap han mig endelig.
Døren åbnedes, og det viste sig, at jeg var sammen med to mænd,
som han ikke havde set,
og hans ansigt gik fra et Jell-O-buddingsmil til rynket pande.
Jeg vidste det ikke, hvad der foregik.
Nu ved jeg, at han tænkte: "Har jeg nok rohypnol til dem alle sammen?"
Vi går ind på Bill Cosbys værelse, og vi sidder der.
Han har en enorm præsidentsuite.
Jeg sidder der med min kollega og min sikkerhedsvagt.
Og han begynder at kritisere fyren, der åbner for mig.
Cosby fortæller fyren,
han aldrig bliver til noget, når han åbner for en kvinde.
Først troede jeg, vi var... "Er det her..."
Bare...
"Er vi med i Punk'd? Hvad..."
Så indså jeg, at han var giftig og ond.
Jeg var en ung kvinde, der ikke sagde fra.
Men jeg måtte sige fra for min ven.
Jeg sagde: "Vi må gå. Det er forfærdeligt."
"Hvad laver han?"
Vi gik ud af værelset. Jeg glemmer aldrig, vi tre var så...
Det var den værste følelse.
Vi kunne ikke sige noget til hinanden.
Man siger altid: "Mød aldrig dine idoler."
Og jeg har kun haft to idoler.
Woody Allen og Bill Cosby.
Så kom historien frem seks år senere,
at Bill Cosby bedøvede alle kvinder, der besøgte hans hotelværelse.
Min jomfruelige søster ringede.
"Nu ved vi, hvorfor Bill Cosby var i så dårligt humør den dag."
Jeg sagde: "Bill Cosby aner ikke, rohypnol ikke havde slået mig ud."
Tak, New Jersey! Tak for et sjovt show! Tak!
Tak skal I have!
Tak!
Tak.
Tak! Tak!
Tak skal I have!
Tekster af: Jakob Jensen