Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sunt cel mai ghinionist om din lume.
La magazin să păstrezi distanța, da?
Soră-mea merge cu zece pași în fața mea ca să nu se prindă ghinionul de ea.
Viața de ghinionist nu e ușoară. Trebuie să anticipez mereu.
Fii atentă! Frână!
Mama zice că-mi fac prea multe griji, dar habar nu are că ne paște ceva rău.
Nu mă credeți? Convingeți-vă singuri!
Dar toate astea se întâmplă mâine. Problema de astăzi e asta.
Vai de mine!
Doamne!
Și când cred că lucrurile nu pot merge mai prost…
Priusul meu!
…întotdeauna pot.
Mia!
Bun-venit acasă, mamă!
ALEXANDER ȘI CEA MAI ORIBILĂ EXCURSIE
- Ascultă-mă! - Nu, ești pedepsită!
- De ce nu mă asculți? - Probabil pe vecie.
- Dar n-a fost vina mea! - Are dreptate. N-am văzut hidrantul.
- A apărut din senin. - Mă pedepsești pentru ghinionul lui?
- Așa e. - Nu, nu da vina pe el!
- E vina ta. - Și a mea. Eram și eu în mașină, nu?
Exact! Așa i se întâmplă mereu. Era să arunce în aer casa bunicului.
Da, a fost urât. Și acum mi-e frică de grătarele cu gaz.
- De fapt e vina ta. - Cum așa?
Ai muncit cât am învățat să conduc.
Sunt jurnalistă de călătorie, călătoresc. Cum aș putea să scriu de acasă?
Nu mă pedepsești destul cu săptămâna în autocar?
Cheile!
Care-i problema? E doar un pic de apă.
- Nu! - Ești teafăr?
Rezistă!
Frate…
Telefonul.
- Dar e săptămâna balvitațiilor. - Nu știu ce înseamnă.
Nu vreau o vacanță cu familia asta, ci o vacanță fără ea.
- Doamne! - Nu țipa la maică-ta!
Scuze, buni!
Mamă, de-abia ai ajuns acasă.
- Vrei să dormi? O cafea? - Vreau să te duci în cameră.
Bine, am plecat!
E o excursie foarte periculoasă. Ce-i în mintea mamei?
Scumpete? Ți-am luat un suvenir.
Uite!
Mersi.
Mamă, știi câte accidente de tren au avut loc anul trecut? 2178.
Ai început iar. Te gândești doar la lucruri rele.
Așa am supraviețuit.
Scumpete… O să ne distrăm de minune, îți promit.
N-am mai fost de mult în vacanță cu toată familia.
Mai bine economisim banii. Tu ai văzut cât costă benzina?
E o excursie plătită de revistă.
Poate mă ajuți să scriu articolul.
- Adori ortografia… - Mamă…
…gramatica și veridicitatea.
Da.
S-a zis cu noi.
Știu că nu ne merge grozav acum, doar oamenii adoră mâncarea noastră.
- Super, dar facturile cum le plătim? - Recenzia n-a fost groaznică.
Au spus că gustul e nuanțat, rafinat, iar mâncarea, splendid preparată.
Da, iar după aia: „Din păcate, meniului lui Garcia îi lipsește spiritul.”
- E o recenzie. - E recenzia care putea schimba totul.
La cum pierdem bani… Trebuie să închidem.
- Hai să mai vorbim. - Vorbele nu achită chiria.
Ești un chef excepțional, dar închid.
- Plec, mă văd cu cineva. - Poftim? Nu.
- Acum! - Stai, Brett!
Ai văzut ce-a făcut Mia cu mașina?
- Mia a lovit-o? - Da.
- Copiii sunt teferi? - Da.
- I-am luat telefonul. - În săptămâna balvitațiilor?
De ce nu m-ați informat și pe mine despre balvitații?
- Nu poate fi invitată când ne întoarcem? - Poate, dar va fi ultima din grup,
o chestie devastatoare.
„Devastatoare”?
Ai dreptate. O să supraviețuiască. Cred.
Lasă, nu contează. Cum merge restaurantul?
- Bine. - Da?
- Am avut mulți clienți la prânz. A fost… - Serios?
Începe să meargă? E excepțional!
- Da… - Da.
- Unde e autorulota ta șmecheră? - De-abia aștept s-o vezi.
E… aici!
Cu asta mergem?
Da.
Nu știam că va fi așa!
- Veniți să vedeți! - Ia uitați!
- Nu că-i tare? - Un iaht de uscat.
- E… - Enormă.
Da!
Și voi credeați că va fi un autocar nasol.
Are înălțimea reglementară?
Bun-venit, nume de familie!
- Ce se întâmplă? - Magie.
Ce de semnale de alarmă…
Dumnezeule! Iubire!
- Cât de tare e! - E minunat!
Ce-i asta? Nu știu. Dar e frumos.
- Ia uite, iubire! - Ce e?
Nu atinge nimic. Nu știm cum funcționează.
Bună ziua!
Bună! Sunt Missy McGill, iar voi, familia Garcia?
- Da. - Da.
Luați cafea, e gratis.
- Mulțumim! - Da.
- E delicioasă. - Nu!
Bun-venit în Pathwinder XR, cea mai avansată autorulotă existentă!
E o frumusețe și recunosc că arată bine în fața casei voastre.
Ce rezultate a avut la testele de impact?
Imperiul Leilor a trecut direct la chestii serioase!
Nu mă așteptam la întrebare.
Pathwinder XR e cea mai sigură autorulotă construită vreodată.
I-auzi!
E cu 50% mai puțin inflamabilă decât modelul precedent.
Nu folosiți fixativ.
V-o prezint în continuare?
Pe chipuri vă citesc că nu vreți, dar spiritul îmi zice că da.
Bun! Aici e zona de dormit.
- Încap șase persoane… - Tare!
…dar, la nevoie, și mai multe.
Poftim!
E o saltea gonflabilă! Solidă, nu?
- Stai să fac o poză pentru revistă! - Da!
Zâmbește!
N-am uitat de copii.
Nintendo Switch.
Mă pricep la puștime. Sau la copii, cum vă mai ziceți voi.
E sigur?
Emoțional zici?
Când simțiți că nu vă controlați viața, controlați chestii de aici. Eu așa fac.
- Îmi citește și horoscopul? - Da! Și are și Spotify integrat.
Da!
Să vă văd, doamnelor! Dezlănțuiți-vă!
- Predau și Zumba. Facem un curs rapid? - Știi ceva?
- Nu. - Lidia!
- Lidia face Zumba. - Da!
Unde v-ați dus?
V-am supărat cu ceva?
Vă urez călătorie plăcută! Să nu faceți prostii!
- Nu uitați, plecăm la 06:00. - Nu la 06:05.
Să nu te trezească maică-ta. Nu va fi plăcut.
Super, o să mă plictisesc de moarte de la prima oră.
Încetează!
Alex, ce părere ai?
E cam înaltă, probabil se rostogolește ușor.
Bine, fă ceva folositor, adu valizele din pod!
Pod nesuferit! De nu face Mia treaba asta? E mai mare decât mine.
Norocul meu…
Alejandro Damian Morales.
Anul 1905?
Ăștia-s dinți?
- Salut! - Bună, tată.
E gata cina.
Pot să mă ascund aici până pleacă?
Știi că bunicul tău nu e baubau, da?
Nu vine cu noi, nu-i așa?
Tata adoră excursiile.
Dar nu, stă să aibă grijă de casă și de Clyde.
Îmi pare tare rău.
Alexander!
Salut! Qué pasa, Mufasa?
- Bate palma! - Mă doare încheietura de data trecută.
- Accidentările la încheietură sunt… - Bine, lasă. Ești gata?
Pac! Bum! Era sus sau jos? Nu mai știu.
- Ține mâna bine! - Parcă ne batem.
Și finalul!
- Hai să batem palma altfel… - Trebuie să te călim, niño.
Am ajuns! Hrăniți-mă!
- Bună, tată! - Bună, mija. Ce faci?
- Ce namilă ai afară! - Da.
Cineva s-ar distra bine la Vegas cu ea.
Familia asta are nevoie de o vacanță.
Asta nu e vacanță, o săptămână suntem șoferi de tir.
Bună, bunicule!
Bună, mija!
Azi pare mai țâfnoasă decât de obicei.
Mi-a lovit mașina, am pedepsit-o și i-am luat telefonul.
În săptămâna balvitațiilor?
- Nu! - Ce…
Unde vă duce aventura asta a voastră?
Mergem la Four Seasons în Ciudad de México.
Copiii o să fie încântați. Da.
Abuelo, Alejandro a fost bunicul tău?
Da, a fost bunicul meu.
Cum e șoriciul? Al meu e cam uscat.
Nu știam că vii, ți-am dat porția câinelui.
De ce nu vrei să vorbești despre Alejandro?
Mănâncă!
- Alejandro nu e cel blestemat? - Stai! Blestemat?
Acum spune-ne.
Da! Locuiesc aici, trebuie să știu blestemele casei.
- Nu e niciun blestem. - Bine. Le spun eu.
- Familia trebuie să-și știe trecutul. - Dacă-i spui, o să aibă coșmaruri.
Dacă nu-i spun, ajunge ca taică-su, cu nasul pe sus la șorici.
- Are dreptate. Ți-e rușine de cultura ta. - Nu e adevărat.
- Nu? Cum de eu îl învăț spaniolă? - Alexander învață spaniola?
Nu, se uită la Caso Cerrado, nu învață spaniola.
Ba da!
Iar Mia n-a vrut quinceañera.
- Asta e tradiția! - Tradiția?
E un construct social patriarhal probabil creat de colonizatori.
Și nu vreau poze cu mine într-o rochie roz bufantă.
Te înțeleg. Sigur că vrem ca ei să aibă legătură cu cultura lor.
De aia mergem în Mexic, ca să ne redescoperim rădăcinile.
Da, la Four Seasons.
- Viva! - Deci…
îmi explică cineva de ce avem o statuetă blestemată în pod?
- Ce-i aia? - N-am mai văzut așa ceva.
E foarte tare.
- Doamne! - N-o atinge!
- De ce, ce se întâmplă? - Încetați.
Încetați!
Spune-le povestea.
Bine, le-o spun.
Abuelito al meu
cultiva porumb
într-un mic pueblecito numit Soledad.
Dar, oricât de mult ar fi muncit, în fiecare an recolta se usca, o pierdea.
Așa că a făcut ce fac toți mexicanii disperați.
S-a dus la brujas.
În Soledad erau trei surori.
Te duceai la ele doar dacă aveai nevoie disperată de ajutor.
I-au dat un idol magic care să-i aducă noroc.
Dar cu o condiție.
După ce te ajută, du-l înapoi, neghiobule!
La început ferma a devenit prosperă și viața era bună.
Câștiga mulți bani. Au cumpărat tot ce nu-și putuseră permite.
Patine cu rotile, skateboarduri, iPaduri și o casă gonflabilă de ziua copiilor.
Însă n-a rezistat tentației.
A păstrat idolul, sperând la mai mult noroc.
Însă, cu cât îl ținea mai mult, cu atât mai ghinionist devenea.
A trebuit să-și ardă recolta, dar n-a putut controla focul.
A încercat să-l stingă, dar n-a reușit.
A doua zi tot orașul era scrum.
Toți au dat vina pe Alejandro. Au spus că e blestemat.
I-am spus des tatei să arunce idolul.
A zis că, oricât ar încerca, nu poate să scape de el.
Poate chiar era blestemat.
Tu ce crezi?
De ce mi-ai dat numele unuia care și-a ars orașul?
- Alexander e un nume foarte puternic. - Și Voldemort e! Sau Darth Vader!
- Mi-ai da numele lor? - Vezi ce-ai făcut?
- Eu? - Da.
Ți-am spus să-i zici Zacarías, Zacatecas, Zorro!
Ceva cât mai departe de litera A!
- Nu era să-i zic Zorro. - Gata! E absurd.
Brujería, mal de ojo, chupacabra… Doar superstiții mexicane.
Nu știu ce să zic… Acum se explică viața lui.
Ce caută chestia asta în casa noastră? Dacă ne arde și nouă casa?
Ce țâcă ești!
- Ba nu sunt! - Ba ești.
Încetați. Mia, mai rău faci.
Nu sunt țâcă!
Dumnezeule mare…
- Gata, am rezolvat problema. - Da.
Nu cred că trebuia să faci așa ceva.
Alex!
Să fim sinceri, eu sunt aia blestemată.
MEXIC
Du-l înapoi, neghiobule!
- Trebuie să anulezi vacanța. - Da?
Are cumva legătură cu blestemul?
Am uitat chestia aia. E acolo.
Da!
- Mia! - Vin!
- Refuz să merg. - Bine. Noi mergem.
- Tu poți rămâne cu bunicul. - Poftim? Nu vreau să stau cu bunicul!
Da? Weekendul burlacilor! Ne uităm la wrestling, bem bere.
Știi că nu glumește, da?
- Ai văzut lupte de cocoși? - Ce?
Îl sun pe Javier și organizează una!
- Punem și o capră pe grătar. - Mamă, tu auzi?
Cine pune capre pe grătar?
Iubire, nu vrea să meargă fiindcă îi e frică de blestem.
Vă zic că o să se întâmple ceva rău.
Alex, blestemul ăsta e o legendă, e inventat. Nu e real.
- Promit că nu se va întâmpla nimic rău. - Nu, nu merg.
Bine.
Voiam să fie surpriză, dar…
- Surpriza! - Da.
Voiam să vizităm singura mumie reală de extraterestru.
- E extraterestru adevărat? - Da.
- Nu ți-ar plăcea. E prea tare. - Mult prea tare.
- Știi ce? - Rămâi acasă.
Stai cu abuelo și câinele. Vezi prima luptă de cocoși.
- Fie! - Alexander, nu există blesteme.
Haideți! Să plecăm mai repede ca să se termine mai repede.
Uite. Ți-am făcut o cafeluță.
- Deja mă relaxez. Ia lada frigorifică. - Da.
Autocarul distracției!
Bun-venit în NEW MEXICO Tărâmul încântării
Sergio a folosit fanfara la balvitație!
M-a balvitat!
Te iubesc!
Iubire?
Vai! Ești treaz?
- Cum ai dormit? - Bine.
Facem o greșeală?
- Poftim? - Excursia. Copiii nu sunt încântați.
Glumești, nu? O să se distreze de minune.
Nu știu… Ar trebui să-mi dau demisia.
Acum restaurantul merge mai bine, ne permitem.
- Să-ți dai demisia? - Da.
Nu te pripi. Îți adori meseria. Și eu ador meseria ta.
E excepțională. Și ești foarte pricepută.
- Nu renunța, iubire. - Simt că au nevoie copiii de mine.
Ratez totul.
Ei cred că mă distrez prin hoteluri,
iar eu scriu articole despre room-service mediocru.
Dacă-mi dau demisia, pot scrie cartea de călătorie.
Aș avea mai mult timp, fiindcă aș sta acasă cu copiii.
- Ți-e foame? - Poftim?
- Ți-e foame? - Nu, nu mi-e…
- O să-ți fac un smoothie. - Nu vreau…
Trebuie să mănânci, să nu te ia amețeala.
- Să nu pui chestii ciudate în el! - Se numesc vitamine.
Piledriver! Ai nevoie de invitație scrisă?
Ce faci…
Dispari!
- Bună, Val! - Voiam să stabilim câteva chestii.
Ai citit bilețelul?
„Nu te plimba prin casă în chiloți.” N-ai să vezi!
Voilà, bon appétit.
Super…
Cum funcționează?
Uite așa.
- Lux! - Lux!
Și o ultimă chestie! Nu-i da porcării câinelui.
- Trebuie să slăbească. - Să nu-i dau porcării câinelui.
Am înțeles.
8 KILOMETRI MUMIA EXTRATERESTRĂ
În fine! Mumia extraterestră!
Nu!
Sunt scântei bune?
„Eroare de sistem. Resetați la panoul de control principal.”
PANOUL PRINCIPAL
- Bun-venit! - Bine.
Ce faci?
Am vărsat suc cu ghimbir și nu mai merge!
O să-i faci probleme mamei.
Ce e? E totul în ordine?
Da.
- Bine. O să gustați ceva delicios. - De-abia aștept!
Repară ce-ai stricat!
- Adică fără tortilla. - Serios? Îți urăști câinele?
Cine apasă pe butoane?
Nu pot opri ștergătoarele.
Ce-i asta?
Dumnezeule! Încetează!
Oprește-te!
Bun-venit.
- Nu! - Pe ce-ai apăsat?
Nu știu!
- Oprește! - Nu pot!
Mia, oprește muzica!
Nu! Dumnezeule!
Vreau să se oprească!
Ajutor!
Ce e, Val? E totul în regulă? Ești acolo? Mă auzi?
Mă descurc.
Telefonul meu!
Bine, nu țipa la mine, că sunt taică-tu.
- Acum se ridică? - Super vacanță! Ce ne mai distrăm!
Foarte reală MUMIA DE EXTRATERESTRU
E toată lumea bine?
- Ce înțelegi prin „bine”? - Val, mă mai auzi?
- Val! - Ar putea exploda…
Bine, mija, vin!
- Sunteți teferi? - Ești bine?
Sunteți toți bine?
- Sunteți bine? - Tu?
- Iubire, chestia aia rezistă, nu? - Da, pare stabilă.
Pare… Nu.
- Nu… - Aoleu…
- Nu. - Nu!
De ce e cowboy?
Bună!
Stai! Vino înapoi!
Sunt abuelo de peste drum. Puteți avea grijă de Clyde câteva ore?
- Ne pregăteam de masă. - Norocul vostru, am făcut menudo!
- Ce… - Burta vacii. A doua zi e și mai bună.
Mă duc să-mi caut familia. Aș aprecia ajutorul vostru. Vă mulțumesc.
- Câinele e la regim. - Dar…
- Păi… - Clyde?
- Parcă m-am încăierat. - Și ai pierdut.
Da, avem CASCO.
Sunt sigură.
E corect ce ziceți.
Am intrat cu autorulota de 500.000 $ în cel mai mare extraterestru.
- Credeați că n-am despre ce scrie. - Mamă, vreau…
Scuze, nu știu de ce râd, nu e amuzant.
- Mamă! - Nu vă supărați…
Extraterestrul e impozitat?
Doamne! Poate mă invită Caden la bal acum. Dacă sunt invitată după Sandra, jur că…
Ce faci?
- Stau… - Du-te în altă parte. Ești piază rea.
Pa!
E de rău.
- Ce-a spus redactorul? - Ce crezi c-a spus?
Trebuie să plătească reparația, dacă poate fi reparată.
Nu. Glumești! A luat-o razna singură.
- Uite-mi ochiul! - Nasol.
- E nasol? - Da.
- Acoperă accidentele de muncă? - Eu sunt angajata.
Însă consideră că e vina mea, nu mai scriu editorialul.
- Nu! - Ba da.
Așa a făcut. Încă un motiv să-mi dau demisia.
- Nu știu… - Ce facem?
Să ne ducem acasă înainte să se întâmple și alte rele.
E incredibil, dar sunt de acord cu el. Să mergem acasă, vă rog!
Îmi pare rău. Am vrut să fie o vacanță plăcută.
Bine.
Am văzut unde putem închiria o mașină. Cu noroc, ajungem acasă la cină.
Doamne! Există miracole!
Adică ce păcat…
Da, bine… Haideți să ne luăm lucrurile.
Unu, doi…
- Spatele meu! - Stă bine și aici.
VEHICULELE LUI VINCENT MAȘINI VECHI
- Ai luat salteaua gonflabilă? - Nu se știe când te ia somnul.
Aveți grijă de bagaje.
Mia.
- Stai, Lidia… - Mia!
Ce e o botánica?
Botánica. E plafar. Poate au rădăcină de coada șoricelului pentru picioare.
- Mă dor de mor! - Ai fost asistentă medicală 20 de ani.
- Iei brujería de aici? - Leacurile sunt leacuri!
- Vreau și un bilet de loto. - Perfect, iar jocuri de noroc…
Brujería, adică vrăjitoare?
Bunico! Mai încet!
Având în vedere evenimentele recente, mai bine nu ne apropiem de brujas.
Nu fac decât să tămăduiască.
Astea merg vreodată?
- Să vezi ce pățești! - Ce enervant ești… Țâcă.
- Te-a invitat Caden la bal? - Ia lasă-mă! Nu te privește.
Întrebam și eu.
Cred că răspunsul e „nu”.
Probabil că e la noi acasă acum, dar nu-l văd, sunt cu tine pe cap
în pustietate!
Auzi? Cineva are semnal! Ajută-mă!
Te descurci singură.
- Maimuța-diavol! - Dă-te de pe mine!
Ai luat chestia aia?
Nu! Ne-a urmărit! Mai știi ce-a zis bunicul?
Tatăl lui a încercat să-l arunce, dar n-a putut scăpa de el.
Alo? Nu, sunt fiica lui. Să-i transmit ceva?
- Ia-l de acolo! - Bine.
Da.
Înfiorător…
Sigur, îi transmit mesajul.
- Cine era? - Proprietarul clădirii tatei.
Cică se închide restaurantul.
- De tot? - Doamne!
- Chiar suntem blestemați! Ce facem? - Nu știu.
Dar cred că știu unde putem afla.
BOTANICA Y YERBERIA la Claudio DESCHIS
- Miroase tare bine. - Mamei îi făcea bine.
Bine. Îmi plac poveștile cu mame.
Mama mi-a dat magazinul
în loc să mă lase să-mi urmez visul la New York. Poftim!
Parcă nu vă interesa brujería.
Altceva ce să facem?
- Așa e. - Ce chestie!
Face fix cât mi-ați dat, fără rest.
- Mulțumesc. - Și eu.
Să fiți binecuvântată!
Să nu spargi ceva!
Și eu te iubesc!
- Chiar ești vrăjitor? - Nu se întreabă așa ceva.
- Ești? - Da, sunt.
Din neam de vrăjitoare. Altfel de ce-aș avea unghiile făcute?
Super. Avem nevoie de ajutor specializat.
Ați venit unde trebuie. Să ghicesc… Tu ai probleme cu banii.
Iar tu ai prea multe probleme, nu pot repera una anume.
Însă cea care iese în evidență…
- …e poțiunea dragostei. - Poțiunea dragostei?
Tinctură cu apă de trandafiri.
Sigur o să-ți scrie băiatul pe care-l placi.
- De unde știi de el? - Mia! Concentrează-te!
Da, scuze.
- Avem o problemă mare. - Coafura ta.
- Nu! - Poți avea mai multe probleme.
- Familia noastră e blestemată. - Din cauza ăstuia.
- Nu! Ieșiți! - Te rog!
N-am nevoie de copii ciudați aici!
Vreau să plecați acum!
- Plecați cu ghinionul vostru! - Bine!
Plătim!
- Plătim. - Sper că tu plătești.
Te rog, Mia!
Dacă nu facem treaba asta, tata-și pierde restaurantul.
- Nu, nici gând, ieșiți! - Am cinci dolari.
Zece.
- Bine. - Fiindcă sunt eu bun la suflet.
Urmați-mă. Toată lumea e binevenită.
Poftiți în biroul meu. Așa îi zic pentru impozit.
Stră-străbunicul nostru îl avea din Mexic.
- Trebuia să-l înapoieze unor brujas. - Dar s-a lăcomit și l-a păstrat.
Asta e prima regulă.
Când o vrăjitoare îți spune să înapoiezi ceva, păi așa faci.
- Bunicul vostru nu se uita la filme? - Era înainte să existe filmele.
Bărbații găsesc mereu scuze.
- Nu-i așa? - Fix așa.
Ce pomeți frumos conturați… Da.
Nu…
Nu!
E un idol vechi. Mai bătrân decât Kelly Clarkson.
- Kelly Clarkson e bruja? - Așa cred.
Când bunicul vostru a refuzat să-l înapoieze acelor doamne drăguțe,
a atras o grămadă de mal de ojo asupra familiei voastre și înseamnă…
- Cum rezolvăm problema? - Îmi amintesc ceva…
S-a întâmplat de mult, am auzit povești.
Douăzeci de dolari. 20 de dolari…
- Ți-am dat deja zece. - Pentru diagnostic.
Restul sunt pentru leac, care, cu inflația și restul, e scump.
Dă-i 20! Repede!
Bine. Leacul. Care e?
Îl duceți înapoi unde i-e locul.
- Să-l ducem înapoi în Soledad! - Dar mergem acasă.
Dacă ne grăbim, poate-i convingem. Haide!
- Și astea sunt medicamente. - Da, sigur…
N-ați lăsat bacșiș!
Ușurel! Ce faceți?
- Ne gândeam să mergem în Mexic. - Și nu oriunde în Mexic.
Vrem să mergem la Soledad.
- La locul de baștină. - Da.
Acum cinci minute voiați acasă.
Credem că e important să ne întoarcem la rădăcini.
- Serios? - Serios?
- Adică nu ne pasă de cultura noastră? - Nici cât negru sub unghie.
- Da, ce-i mai pasă… - Că e mexicancă?
- Îți place Chipotle prea mult. - Ba chiar ne pasă mult!
- Bine. - Sigur…
Nu-i așa, Alexander?
Da, ne pasă mult.
Vedeți? A dat roade că m-am mutat cu voi.
- Să nu exagerăm. - Bine.
Apreciem că vreți să luați legătura cu cultura noastră,
dar zeii vacanței au hotărât.
Nu mergem în Mexic.
Putem vorbi puțin? Un moment. Vino!
Cred că e o idee bună.
- Care? - Să mergem în Mexic.
- Nu. - De ce? Par că vor să meargă.
Când vor ei să facă ceva cu noi? Poate e un semn.
Ultimul semn costă revista jumătate de milion.
- Doamne! - Super… Altă binecuvântare.
E… super.
- Nu știu ce să zic. - M-a luat deja mâncărimea.
Poate că nu e Pathwinder XR,
dar nu ne trebuie autorulotă de lux ca să ne distrăm. Nu, Mia?
Am zis: „Nu, Mia?”
- Așa e. - Ce miroase așa?
Cred că mocheta.
E mirosul frumoaselor amintiri de familie create în această minunată autorulotă!
Sau e de la mochetă.
E grozav aici! E foarte drăguță.
Are patina timpului, nu?
Da, multă patină.
Chiar vrei?
Păi…
uită-te la fața lor!
Bun! Mexic, venim!
Hai, Val…
Ați sunat la Val, lăsați un mesaj.
Rah…
- Ce faci? - Capul tău blochează semnalul.
Știi că nu așa funcționează, da?
N-am semnal.
MARȚEA CU TACO LA PLATOU
E cumva… Doamne!
- CD-uri! - N-am mai văzut de o veșnicie.
Cu ce sunt?
- Fleetwood Mac. - Nu-mi plac.
- Dwight Yoakam! - Fană country. Ciudat…
George Strait, Garth Brooks, Brooks & Dunn.
- Sheryl Crow. - Nu cântă country.
Habar n-ai. Mott The Hoople.
Nu face așa ceva!
Crezi că e supărat pe noi?
N-a mai fost acasă de o sută de ani, deci cred că da.
Bine.
- O să… - Ce faci?
Îl pun bine undeva.
Să mi-l dai mai încolo! Serios!
Coloana sonoră de la Forrest Gump.
Haide…
Sandra: m-a invitat Johnny!
Da! În fine!
Julie: gata toate?
- Nu mă invită nimeni la bal? - Nu pui întrebarea corectă.
Întreabă-te de ce-ți pasă atât de mult.
Nu știu.
Credeam că dormi.
N-am mai dormit din 1986.
Nu mai bea cafea înainte de culcare.
Am suferit când n-ai vrut quinceañera.
Voiam să-ți fac rochia.
Dar, mai important de atât, quince e un eveniment marcant.
Ce marchează?
Că nu mai ești fetiță.
Ești femeie.
Ceva ce merită sărbătorit.
Mulțumesc.
Așa că e ciudat să te văd pe telefon, așteptând un băiat.
Unde a dispărut femeia?
Am găsit.
- Arată-mi. - Nu.
Nu cred!
Și ne unduim! Așa!
- Da! - Așa!
Haideți în tren
- Ce-i ăsta? - De unde a apărut?
Vai… Iubire!
- E pe mine! - Nu.
- Nu face zgomot. - Nu fac.
- Trage pe dreapta. - Nu pot aici.
- Trage pe dreapta! - Nu!
Nu…
- Bine. De ce? - Mută-i coada încolo.
- Ca să nu mă împroaște. Ușurel. - Doamne…
Iubire?
Doamne!
- De ce-ai făcut așa ceva? - Tu mi-ai zis!
Ce fac?
Să-i cântăm.
- Poftim? - Îi cânți ceva.
Bine.
Așa. Nu te opri.
Foarte frumos, iubire.
BENZINĂRIE
Am nevoie la toaletă!
Ține-te!
Am nevoie la toaletă!
Dumnezeule!
Doamne, vomit!
Mi-a intrat în gură!
Ce miros înțepător!
Doamne!
Telefonul!
Nu e al meu, era acolo.
Du-te să vezi dacă-s mai mulți.
- Du-te! - Nu!
Nu pot să respir!
- Am mirosul în păr. - Eu, în gât.
E mai nasol decât la buda de la școală.
- Pe voi vă arde stomacul? - Oprește aici!
BENZINĂRIA GILA
- Am înghițit o gânganie! - Oprește!
Trebuie să coborâm!
Coborâți!
Gata…
Scuze, mamă!
Espérate! Vin!
- Doamne! Încă îl am în gură. - Puternic mai e…
E peste tot!
Să văd dacă au pastă de dinți.
Ia-mi și mie Cheetos picanți! Și deodorant!
Scuze, aveți deodorant?
- Acolo. - Bine, mersi.
- Scuze, am avut o problemă… - Nu, mersi!
Chicharrones.
Bingo!
tricouri 2 la preț de 1
Să nu vă aud!
- Asta aveau. - Omoară-mă acum.
- Chiar trebuie să facem poză? - Da.
- Fii atentă! - Bine.
Tată, îți simt transpirația!
Să văd.
E pentru albumul de familie.
- Gata? Trebuie să fac pipi. - Stai! Încă o dată!
Apropiați-vă. Prefă-te că-ți suporți fratele.
Vato!
Frate, îmi caut familia. Sunt într-un autocar mare verde.
I-ai văzut?
- Au o maimuță blestemată cu ei? - Maimuță?
- Idolul? - Da!
Da.
E a treia legătură de salvie pe care o ard.
Au lăsat energie negativă peste tot!
- Știi încotro s-au dus? - Sunt vindecător, da?
Nu citesc gânduri. E ridicol.
Bine, mersi mult, vindecătorule cititor de gânduri.
Stai!
Au spus ceva despre Sol…
„Sol” face parte din „Solamar”.
Iar „Solamar” sună ca „sal y limón”, ce-mi pun pe chipsuri.
- Soledad! - Soledad! Așa! Urma să zic. Da, Soledad.
- Acolo s-au dus. - De ce?
Nu m-ai ascultat?
- Ca să rupă blestemul, ce fraier sunt! - Du-te!
Jocul tăcerii e plictisitor.
- Ai pierdut! - Ba tu!
Am câștigat.
Nu te grăbi. Bunica a câștigat.
Da, bravo buni!
Stai… Buni?
Doamne!
Nu e acolo!
- Poftim? - Nu e în spate.
Păi și unde e?
Francisco!
- Am uitat-o ca-n Singur acasă? - Un pic.
Nu pățește nimic. Ajungem imediat la ea.
Dacă o răpește cineva? Sau o mușcă un șarpe?
Sunt cel mai groaznic fiu!
De ce e așa mare drăcia asta?
Doar atât merge?
Hai că poți!
Ai un deșert întreg la dispoziție!
- Bravo! - Te-ai descurcat.
Cine are prioritate aici?
Haideți!
Bine…
Poate putem ocoli.
- Haide… - Alex, mai ai harta aia?
Da.
- Paranoia dă roade. - O hartă.
Da, e ca telefonul tău, dar fără Wi Fi.
Crezi că te descurci cu traficul mai bine decât sateliții?
Uitați că sunt jurnalistă de călătorie.
- Călătoresc, știu să mă orientez. - Ții harta invers.
Știam.
Încă o deschideam.
Dacă încolo e drumul, o putem lua pe aici.
Să întoarcem aici.
Mai bine așteptăm.
- Ce? Vacile? - O să se dea din drum.
Da, repejor. Se și zice „rapid ca vaca”.
Mama stă acolo de ceva vreme, să nu ne rătăcim.
Nu ne rătăcim. N-ai încredere în mine?
- Nu asta spuneam. - N-ai încredere?
- O țineai invers. - Să așteptăm vacile.
- Bine. - Da. Așteptăm să treacă vacile.
Dacă asta vrei, așteptăm să treacă vacile.
- O luăm pe acolo. - Super.
Tare.
Pornim.
Muuutați-vă din drum!
Muuutați-vă!
DRUM ÎNCHIS
Chiar era greu înainte de telefoanele mobile.
Știți ceva?
Cred că putem trece.
- Poftim? - Pare o idee proastă.
- O spun respectuos. - Traversezi un râu?
- Aș zice că e pârâu. Tu nu? - Nu, aș zice cu siguranță că e râu.
Drumul e acolo!
- Putem traversa. - Bunica poate aștepta.
Bunica ar vrea să nu ne înecăm.
- Ne duce gagica asta. - Nu, mai bine ne întoarcem.
Nu pe aici e drumul.
- Cred că pe aici e. - Traversăm.
- Poftim? Nu! - Nu!
Nu pățim nimic.
Pornim!
Vedeți? Nu e adânc.
Da.
- Vedeți? E bine. - Da.
- Bine… - Aoleu…
- Poftim? Ce aoleu? - Aoleu…
- Ne-a luat râul! - Acum e râu!
- Ne înecăm în deșert! - Se întâmplă ceva.
Doamne!
- Iubire! - Nu!
E de rău!
Ne salvez eu.
Plutim!
O să fie bine, păstrați-vă calmul!
Ajutor!
Ce-a fost asta?
Ne-am oprit într-un bolovan. Nu mai plutim.
- O să fie bine! E bine. - Da.
Ce spuneai?
- Stai, ce facem? - Urcați!
Te ajut eu. Nu pot cu toți deodată!
Nu erau mai întâi femeile și copiii?
Împingeți!
- Haideți, împingeți! - Asta facem!
Aoleu!
- Dă-mi mâna, o să înotăm. - Să-ți amintesc că nu știu să înot?
Val! Ai 50 de costume de baie!
Ce-i… Dă-te!
Împinge!
Ia-o pe asta!
Hai, mamă!
- Bine. - Unu, doi, trei!
Trageți!
- Ia-o de mână! - Mă ții?
Mamă?
Frank!
De ce nu te-ai ținut?
E imposibil. Nicio familie nu e atât de blestemată.
- Blestem… Mia, unde ai pus idolul? - Mamă, în dulapul de sub chiuvetă!
- Ia-l! - Ce anume?
- E acasă, nu-i la noi. - Ba e!
- Ăla verde, maimuța. - L-am aruncat.
- Ba nu, ne-a urmărit. - Mamă, te rog!
Încetați! Nu mai aveți voie la televizor!
- Niciodată? - Niciodată!
- Mi-ai dat drumul! - Ești bine?
- Tu nu te-ai ținut. - Nu știu să înot!
- Hai să… - Vin imediat!
- Stai, Alex! - Nu!
Haide!
Încă un pic…
- Ai înnebunit? - Lasă-mă, tată!
- Da, ai înnebunit. Haide. - Nu!
Nu! Blestemul! Nu!
Idolul?
Îmi pare rău.
Acum ce facem?
- Hai, Alex. - Regret ideea asta.
Doamne… Nu așa repede.
- Mai încet. - Gata, haideți.
Avea dreptate, e solidă.
Blestemul e real.
Gata, s-au debarasat de tine? Unde sunt?
Tu ce cauți aici?
M-a sunat Val, țipa disperată, după care s-a deconectat.
Încerc să dau de ea de ore bune și nada.
Am venit să văd dacă familia mea e teafără.
Hai!
Ce e? Eu n-aș vrea să fiu aici după ce apune soarele.
- Pot să am grijă de mine, moșule. - Cum vrei.
Dar când mă vor întreba ce să-ți scrie pe piatra funerară,
o să le zic că ai ales să mori singură decât să pleci cu un mexican adevărat.
Crezi că dacă ești plin de tatuaje cu vulturi și șerpi
înseamnă că ești mexican adevărat?
Da.
Aud ce aiureli îi spui mereu lui Alexander
despre cum să fie dur, să înjure și să se bată.
- Nu asta e cultura noastră! - Nu vrea să audă rețete!
Nu știu dacă ai băgat de seamă, dar băiatul ăla e îngrozit de tine.
Încearcă și tu să vorbești cu el.
Așteaptă-mă!
Nu știu ce-am făcut să merit așa ceva!
Nu ești prima gagică luată pe motorul ăsta.
Vamos, princesa.
Dacă-mi mai spui princesa vreodată, o să fiu ultima!
O să cad!
- O să cad! - Promiți?
Gilbert!
- Mă ajuți? - Da.
Aoleu! Viermi! Sunt viermi! Haideți!
Doamne…
Efectiv ne dau târcoale vulturii.
Alex!
Alex! Ce-a fost în mintea ta?
- Puteai să te îneci! - Și ce? Am pierdut idolul.
- Vom fi blestemați pe vecie. - Gata! Să nu te mai aud cu asta!
- De ce l-ai luat din gunoi? E scârbos! - Nu l-am luat, ne-a urmărit! Nu, Mia?
- A apărut din senin. E înfricoșător. - Vezi?
Nu mai vorbiți despre idol, nu e momentul acum.
Dar când e? Să aștept până cădem de pe o stâncă?
- Ți-am spus deja că e doar o poveste. - Ba nu e! Blestemul e real!
Am distrus două autorulote. Ne-am pierdut bunica. Cine face așa ceva?
Iar tata își pierde restaurantul!
Suntem blestemați!
Despre ce vorbește?
A sunat proprietarul clădirii, a zis că se închide restaurantul.
Se închide…
E adevărat?
- Când aveai de gând să-mi zici? - Îmi pare foarte rău.
Știam cât de încântată ești de excursie și n-am vrut să-ți stric bucuria.
Prea târziu! S-a dus! Trebuia să-mi fi spus.
Când? Când ne-a împroșcat sconcsul sau când ai pierdut-o pe mama?
N-am pierdut-o pe maică-ta!
E doar vina mea.
Vezi ce-ai făcut?
Scumpete… Da, e o zi oribilă.
- Dar nu e vina ta. - Chiar nu e.
E vina ta!
- A mea? - Da.
M-a mințit altcineva și ne-a băgat în râu?
„Nu e adânc. Aș zice că e pârâu. Tu nu?”
Și tot pârâu i-aș zice! În amonte era pârâu!
Suntem în excursie de la prostia ta de articol.
De la prostia mea de articol am ajuns în râu?
Nu, am ajuns în râu fiindcă nu știi să citești o hartă!
- Nimeni nu știe! - Ba toată lumea știe!
Găgăuților! Aici!
V-am zis să nu mergem în excursie,
dar nu mă ascultați niciodată!
Vă puteți preface că totul e normal, dar nu e!
Nu e normal ce se întâmplă!
Voi sunteți nebuni!
Nu, Alex!
Lasă-l un pic.
- Mai, ai tu grijă de el? - Da.
- Val, hai… - Nu.
Alex!
Pleacă!
Lasă-mă în pace.
Haide…
Am zis să mă lași.
A fost o prostie să sari înapoi.
Dar și impresionant.
- Am arătat ca un Răzbunător? - Hai să nu exagerăm.
Cum mai rupem blestemul? Nu putem duce idolul înapoi la Soledad.
E imposibil.
Am trăit cu blestemul până acum.
Ce-ar putea fi mai rău de-atât?
Mamă? Tată?
Mamă!
Tată!
Ajutor!
- Alex! - Mia!
Aveți grijă.
Vreți apă?
De băut.
Mia!
- De băut. - Alex! Mia!
- Aici! - Ce s-a întâmplat?
Ai grijă la cal.
- Ea cine e? - Cred că vrea să ne ajute.
Aveți nevoie de ajutor?
- Iubire! Da. - Hola.
Frumos!
- Cum se zice… - Da.
Îmi stă pe limbă. Muy… E un cuvânt lung.
Rătăcitos.
Rătăcitos?
Serios? „Rătăcitos”?
- Încearcă tu. - E pe aproape.
- Foarte. - Deloc.
Casa?
- Casa? - Nu, nu suntem în casa.
Suntem departe de casa.
- Casa… - Nu, cu râul… Spune-i de râu.
- Da… - Râul… Da.
- Cum spui „blestem vechi”? - Mă întrebi pe mine?
Cred că…
- Apoi înotat… - Da.
Vreți să înotați?
- Rătăcitos! - Nu mai zice!
Ne-am rătăcit. Am intrat cu mașina în râu.
Vorbești bine spaniola, dar nu cred c-ai vrut să zici „râu”.
Ba la râu mă refer. Și tata zice că soră-mea conduce prost…
- De ce arată spre mine? - Nu știu ce-ai zis, dar e amuzant.
- Sunt Lupe. - Alexander.
Sigur vreți niște apă de băut și să vă odihniți un pic.
Și să scăpați de miros. Sunteți tare împuțiți.
Mulțumim.
- Da. - Unde?
- Am auzit casa. - Hai!
E bine la orice casa acum.
- Ce i-am spus? - Nu știu.
- Mai lucrează la conjugări. - Voi ați făcut facultatea, nu?
- Știm unde mergem? - Habar n-am.
- Locul ăsta e… - Uimitor.
E tare.
Ia uitați!
Ce casă frumoasă!
Chavo.
- Frank, Val, Alex? - Bună!
- Y Mia. - Frank.
- Pot să te ajut? - Primesc cu plăcere ajutor.
- Engleză! - Da. Va fi mult mai ușor.
- Gătește foarte bine. - Dar n-am gătit niciodată cactus.
Nopalul e grozav. Îl mâncăm des aici.
Aici…
Știți voi, aici.
În Mexic.
Suntem în Mexic?
Mama nu se pricepe deloc la hărți.
- Super! Am ajuns! - Da.
- E bine. - E grozav…
Cum ne întoarcem? Pașapoartele erau în autorulotă.
Stați.
N-aveți acte?
- Teoretic… Avem… - Păi…
- Avem acte. - Dar nu sunt…
- Suntem de aici. - Acum suntem de acolo.
- Suntem de acolo, ai noștri sunt de aici. - Nu știu…
Glumeam cu voi.
Ne-ai speriat.
Nu ne pasă. Chiar deloc.
Dincolo le pasă.
- Așa. - E dulce.
- Da. - Doi tacos pentru tine.
Arată minunat!
Da.
Aveai dreptate! Sunt arome deosebite. N-am mai mâncat nopalul așa.
- Să mai faci mâncare așa, e delicioasă. - O ador!
Ți se potrivește.
- Da? - Poate la noul restaurant?
UNDEVA ÎN MEXIC
Cică Soledad e la 30 de minute distanță de aici.
Poftim.
Gil!
Ia!
Nu, mersi.
Am crezut că e altfel.
- Ce? - Parcă-i Bakersfield, dar mai mare.
Ai mai fost aici, nu?
- Gil… - Ce e?
N-ai fost niciodată în Mexic, nu-i așa?
Atâția ani! Pocha în sus și-n jos!
„Eu sunt din barrio. Sunt mexican adevărat, pe bune!”
Dar nici măcar n-ai făcut o excursie până aici.
La 18 ani am făcut o prostie mare
și mulți ani n-am primit pașaport.
Când am primit, după mult timp, Dulce murise, Dumnezeu s-o ierte.
Aveam două fete de crescut
și munceam mereu în două sau trei locuri, așa că…
n-am venit niciodată.
- Mi-am dorit mereu, dar… - Tata avea o vorbă.
- „Mai bine mai târziu decât niciodată.” - Val nu știe asta.
- Stai liniștit, n-o să afle. - Bine.
Dar eu știu.
Și o să știu…
pe vecie.
Treci pe motor, vieja.
Logic că mă urăsc caprele.
Regret că te-am mințit.
E greu să recunoști în fața familiei când ai un eșec.
- N-ai niciun eșec. - Ba da.
Fără tine și locul tău de muncă nu știu ce ne-am face.
Dar locul meu de muncă mă ține departe de voi.
Simt că ratez totul. Toate momentele cu tine și copiii…
Ești o mamă minunată.
Cum, dacă nu sunt niciodată prezentă?
Ești când contează.
Mulțumesc.
Mergem acasă?
Ar fi frumos, dar n-avem pașapoarte.
Îmi sun prietena de la Departamentul de Stat, mi-e datoare.
Ești șmecheră, mamă. Te lauzi cu prietenii tăi sus-puși.
Da, știu câțiva.
Da, ești tare, dar nu uita că nu avem mașină.
Chavo!
- Camioneta? Nu-i ajuți tu? - Ești sigură?
Bine.
Nu știu dacă veți fi de acord, dar am o camionetă veche.
I-am vândut-o unui tip din Albuquerque și voiam să i-o duc eu.
Dar dacă vreți să i-o duceți voi…
E în drumul nostru.
- Da? - Da.
În direcția aia mergem, nu?
- Mulțumim din suflet! - Excepțional!
Promitem să nu distrugem și a treia mașină.
- Nici gând. - Nu.
Ne vom purta frumos cu ea. E automată, da?
Iat-o.
- Mi-e dor de Pathwinder XR. - Mie și de a doua mi-e dor.
Intră greu în viteză și frâna trebuie apăsată serios.
- Și direcția e un pic aiurea. - Deci merge perfect.
Poftim!
- Urât mai miroseau… - Da, copiii au speriat animalele.
Bună! Aceasta e mesageria vocală a Lidiei. Vă rog să lăsați un mesaj.
Nu răspunde?
Nu, dar n-a pățit nimic.
E o femeie puternică și independentă.
Așa e.
Trage pe dreapta!
- Poftim? - Te rog.
Mia, treci pe partea cealaltă.
Știi că ea are un singur unghi bun.
- Gata? - Ce spunem?
Stai, părul.
- Să zicem „queso”. - La trei! Unu, doi, trei!
Queso!
A făcut poza?
Albastră! Favorita tatălui vostru.
- Iubire! - Da?
- Preferata ta! - Cea albastră!
Stai, o iau eu.
Mersi.
Ai ajuns la ea?
Da.
Cum?
Nu! Maimuța-diavol!
Nu se poate așa ceva.
Nu cred.
Alex!
- Deschide-le. E plastic. - E altfel de plastic.
- Le strici. - Începe de jos.
Se mișcă. Se mișcă!
- Ce se întâmplă? - Apăsați frâna!
- Alexander! Mia! - Apăsați frâna!
Cred că încearcă să ne omoare.
S-a blocat!
- Frânează! - Fugi mai repede!
- Frânați… - Mai repede!
- Aruncă paleta! - Corect.
Centura!
- Nu merge frâna! - Chavo nu glumea!
Doamne, Dumnezeule!
Nu închide ochii, ești la volan!
- Cere ajutor! - Bine.
- Vreau la mami! - Și eu!
- Mergem la sală? - De cum ajungem acasă!
Ține-te bine!
Doamne!
Acolo e prăpastie?
E momentul să ne rugăm!
Bine.
Haide!
Mia?
Hai, coboară!
Dumnezeule mare!
Mamă!
- Ești teafăr? - Cum ai…?
- Ești bine? - Da.
- Cred că v-ați speriat. - Ești bine? Bravo!
- Ai condus excepțional! - Poți împrumuta mașina când vrei tu.
Mersi, dar prefer să merg cu Uber.
- Suntem în viață! - Da.
Nu!
Doamne…
E cumva…
Cum…
Nu cred.
Ajunge!
- Gata cu blestemul! - Stai!
- Tată! Nu, te rog! - Frank.
Idolul…
Se tot întoarce la noi, nu e o întâmplare.
E ca și cum ai fi lovit de trăsnet
și mușcat de rechin de două ori în aceeași zi.
Știe ce zice.
Alejandro a luat ceva ce nu-i aparținea.
Chit că credem sau nu în blestem,
noi trebuie să-l ducem înapoi.
Vrea acasă.
Știu, scumpete, dar nici nu știm unde suntem noi acum.
Eu știu unde suntem. Uitați! Soledad.
E cumva…
Am ajuns?
- Nu se poate. - Haideți!
Da, dar e departe.
- Foarte departe. - Da.
- Ce mic se vede indicatorul… - Iar dealul ăla e…
Deci e cel puțin…
SOLEDAD MEXIC
Vezi?
- Da! - Așa e zilnic în Mexic?
Sper.
- Nu înțeleg, orașul ăsta nu arsese? - Nu pare.
Stați.
Auziți?
Ce… Alex, nu!
- Copilul ăsta… - Chiar alergăm?
Scuze! Pardon!
- Îți spun eu… - Buni!
- Uite! - Alex!
Unde sunt ceilalți?
- Doamne! - Dumnezeule!
- Mamă! - Mijo!
Îmi pare tare rău, nu știu ce s-a întâmplat.
- Știu eu. M-ați uitat. - Nu, nu e…
Nu-i nimic. Am fost pe mâini bune.
Tată!
- Sunt erou. - Mulțumesc.
- Ăsta sunt eu. - Trebuie să mergem acolo.
- Unde? - Unde?
Acolo!
- Haide. - Bine.
Doamne!
Uimitor!
Cred că incendiul i-a ajutat să găsească apă.
Așa e.
- Bună! - Bună.
- Am vrea să aflăm mai multe. - Da.
- Nu suntem de aici. - Da.
Incendiul din 1905 a distrus orașul Soledad.
Însă, când au îndepărtat clădirile arse, au descoperit un izvor natural subteran.
Au început să îmbutelieze apa și a devenit faimoasă.
Așa a ajuns Soledad să prospere.
Tată, ce păcat că Alejandro n-a apucat să vadă orașul înfloritor.
Știți deja legenda lui Alejandro?
Mi-a fost abuelo.
Sunteți urmașii lui Alejandro Damian Morales?
Da. Și avem idolul pe care l-a luat.
L-am adus înapoi.
Urmați-mă!
- Bine… - Scuzați-mă, doamnă primar Menéndez.
Membrii unei familii susțin că sunt urmașii
lui Alejandro Damian Morales.
Bine ați venit!
Aveți idolul original?
Du-te!
A fost în familia noastră peste o sută de ani.
Da.
Se prea poate.
Ce face cu sucul ăla?
- Stați, ce faceți? - Nu!
De aia nu lăsăm copiii să bea suc.
- Ne datorați unul nou. - Da.
Îmi pare rău, dar nu e relicva luată de Alejandro.
- Credeți-mă, chiar e. - Da.
Ba nu. Adevăratul idol e în primăria noastră de peste un secol.
Ce-i asta?
Cum e posibil?
Nu are nicio logică.
Ce…
Deci nu suntem blestemați.
Alejandro nu era blestemat?
Nu suntem blestemați, doar nu suntem în stare să conducem.
Are dreptate, am aruncat în aer o camionetă.
Să-l sun pe Chavo.
E ocupat?
Știi ceva?
Tu chiar ești blestemat.
Ești blestemat cu părinți care nu te-au luat în serios.
Ne pare rău.
Încerci să mă faci să mă simt mai bine. Să ne gândim.
Sconcs, explozia camionetei…
Dacă nu e blestem, atunci ce e?
Scumpete, așa e viața.
Excursia asta ne-a dovedit că lucrurile o pot lua razna.
Dar nu se întâmplă des.
Și mi-ar părea tare rău să-ți pierzi timpul făcându-ți griji.
Ar însemna să ratezi părțile bune.
Ești un puști minunat.
Gândește-te doar la excursia asta. Cum ai vorbit cu Lupe în locul nostru.
Și dacă n-ai fi luat salteaua…
Ghinionul tău ne-a salvat.
Ești un copil special.
- Nu mă lăsați pe dinafară. - Vreau și eu.
Bine…
- Cineva pute. - Mă întreb cine.
- Toți puțim. - Ba eu nu.
- Mamă. - Da?
- Facem excursia asta iar la anul? - Te rugăm!
- Bine.
- Sunteți săriți de pe fix. - Haide!
- Vreau și eu. - Da!
Da, putem să repetăm excursia,
dar doar dacă ne lași pe noi să ne facem griji.
Pentru asta sunt părinții.
Ar trebui să ne schimbăm.
- Cineva miroase tare urât. - Da.
PIAȚA MORALES
V-am zis c-o să fie o zi nebună.
A fost dificil să ne întoarcem acasă, dar am apucat să vizităm Soledadul.
Primărița ne-a făcut rost de hotel. S-a simțit prost că ne-a distrus idolul.
Restul excursiei a fost în mare parte liniștită.
Însă am învățat o lecție importantă azi:
dacă nu cauți decât ghinion, cu siguranță o să-l găsești.
Doamne!
Mamă, pentru bal!
- Pentru bal. - E superbă.
Pe bune?
Bună!
- Vrei să mergi la bal cu mine? - Mă inviți tu pe mine?
- Da. - Da, ar fi excepțional.
Tare! Ne vedem acolo.
De ce zâmbești?
- Gata, l-am invitat. - Serios?
- Da! - L-a invitat!
Bravo!
- Bunicule? - Da?
Plângi?
Nu! Sí. Pentru că…
Sunt foarte, foarte fericit, mijo.
- Hai, viejo! - Unde?
Să te învăț să dansezi ca un mexican adevărat.
Și-a cumpărat și ea o rochie și se crede Frida Kahlo.
- Dumnezeule! - Dansează împreună?
Împreună?
Și nu se ceartă.
- Poate se ceartă prin dans. - Da.
Haideți să dansăm!
- Ce? - Haideți!
Hai, Alex!
Dar ce-mi place cel mai mult la familie e că te ajută să vezi și magia bună,
fiindcă există întotdeauna.
Trebuie doar s-o cauți.
Am hotărât să scriu cartea.
Ce titlu îi dai?
ALEXANDER ȘI CEA MAI ORIBILĂ EXCURSIE
Cinci, șase, șapte, opt!
De ce?
Încetați! Nu mai aveți voie la televizor!
- Nici la Neveste disperate? - Ba da.
Fără zâmbete, da? Nu zâmbim!
Nu zâmbim la filmare!
- Nu zâmbi. - Scuze.
Ai încredere în mine. Aceasta e calea.
Aceasta e calea.
N-am pierdut-o pe maică-ta! Am lăsat-o intenționat.
Nu pățim nimic!
O să reușim!
- Arată-i gușa! - Gușa?
- De ce? - Le place sconcșilor.
Cântă-i.
Alt cântec nu știu.
- O facem aici, e de casă. - Bine.
Avem o găleată. O fabrică. O cadă.
Avem o…
Încetează!
- Cum îndrăznești? - Păi…
- Mia! - Nu-ți face griji!
Scapi și de problema cu părul.
- E din autorulotă? - Nu, nu poți cultiva cafea în ea.
Dar e clar dintr-un loc unde se cultivă cafea.
Boabele au avut o viață bună.
Unde v-ați dus?
Am zis eu ceva?
Ce-mi place melodia asta! Trei, doi, unu!
Am băut prea multă cafea. Prea multă.
Subtitrarea: Ruxandra Dorobanțu