Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mám největší smůlu ze všech lidí na světě.
V obchodě se ode mě drž dál. Jasný?
A proto ségra chodí kus přede mnou, aby na ni neskočila moje smůla.
Mít takovou smůlu není jednoduché. Vždy musím dávat pozor.
Dívej se. Brzdi!
Máma říká, že si dělám zbytečné starosti. Vůbec totiž netuší, co nás čeká.
Nevěříte? Tak se pozorně dívejte.
To se ale stane až zítra.
Dnes je na programu tohle.
No páni. Do háje!
Sakra!
A když mám pocit, že horší už to být nemůže…
Můj Prius!
…tak rozhodně může.
Mio!
Vítej doma, mami.
ALEXANDR A JEHO OPRAVDU HODNĚ ŠPATNÝ A PŘÍŠERNĚ BLBÝ VÝLET
- Počkej. - Ne, ne. Máš zaracha…
- Můžu ti to vysvětlit? - …asi navždy.
Ale to nebyla moje chyba.
Nelže. Já ten hydrant neviděl. Prostě na nás vyskočil.
Proč mě trestáš za jeho smůlu?
- Na tom něco je. - Ne, tohle na něj nehodíš.
- Je to tvá chyba. - A moje. Já jsem v tom autě byl taky.
Jo. Takový věci se dějí jemu. Třeba jak skoro zapálil babičce dům?
Jo, to bylo blbý. Pořád nemůžu chodit ke grilu.
Děsí mě.
- Vlastně je to tvoje chyba. - Proč jako?
Celou dobu, co mám řidičák, pořád pracuješ.
Píšu o cestování. Cestuju. Jak to mám podle tebe dělat z domu?
Nestačí, že mě nutíš strávit týden v autobusu?
Klíčky.
O nic nejde. Je to jen trocha vody.
- Panebože! - Jste v pořádku?
Vydržte tam!
Do háje.
Telefon.
- Ale teď je plesozvaní. - Ani nevím, co to znamená.
Nepotřebuju dovolenou s touhle rodinou. Spíš dovolenou bez ní.
- Bože! - Nekřič na maminku!
Promiň, babi.
Mami, sotva jsi přijela. Nechceš si dát šlofíka nebo třeba kafe?
- Chci, abys šel do svého pokoje. - Jo, tak jo.
Tohle je nejnebezpečnější cesta všech dob. Jak si to máma představuje?
Zlato, přivezla jsem ti suvenýr.
Podívej.
Díky.
Mami, víš, kolik se loni stalo vlakových nehod?
Dva tisíce sto sedmdesát osm.
Zlato, už to zase děláš. Přemýšlíš negativně.
Díky tomu jsem ještě tady.
Zlatíčko.
Bude to sranda, slibuju.
Dovolená s celou rodinou a po takové době.
Možná bychom měli spíš šetřit. Viděla jsi ceny benzínu?
Neboj, celé nám to platí časopis.
Můžeš mi pomoct napsat článek.
- Máš rád psaní… - Ale, mami.
…a pravopis a hledání informací.
No jo. Tohle je náš konec.
Vím, že teď se nedaří nejlíp, ale lidi zbožňují naše jídlo.
To je fajn, Franku, ale účty to nezaplatí.
Ta recenze nebyla tak špatná. Psali, že chuť je jiná, rafinovaná,
dokonale vymyšlená.
Jo, a dál se píše: „Bohužel menu Franka Garciy nemá duši.“
Hele, je to jedna recenze.
Jedna recenze, která mohla vše změnit.
Jsme ve ztrátě. Je mi líto, musím to ukončit.
Ještě si promluvíme?
Mluvení nájem nezaplatí, Franku. Jsi super kuchař, ale musím to zavřít.
- Musím jít, mám schůzku. - Co? To ne.
- Jo! - Brette, počkej.
Viděl jsi, co Mia udělala s autem?
- To udělala Mia? - Ano.
- Jsou děti v pořádku? - Jo, jsou.
- Sebrala jsem jí mobil. - Na plesozvaní?
Proč mi nikdo neřekl o plesozvaní?
A proč ji nemůžou pozvat až potom?
Můžou, ale to pak bude poslední, koho pozvou,
a to by byla tragédie.
Tragédie?
Máš pravdu. Přežije to. Snad.
To je jedno. Jak to jde v restauraci?
- Dobrý, jo. - Ano?
Lidi na obědech dneska super.
- Šlo to… - Vážně?
Situace se lepší? To je fajn.
- Jo. - Jo.
Tak kde máš ten luxusní obytňák?
Počkej, až ho uvidíš.
Je… Je tady.
V tomhle jedeme?
Jo.
Nevěděla jsem, že to bude obr.
- Páni. Pojďte všichni sem. - Podívejte na to.
- Ten je ale cool. - Jachta na souši.
- Je fakt… Fakt… - Obrgigantickej.
Přesně! A vy jste si mysleli, že pojedeme blbým autobusem.
Splňuje ta výška předpisy?
Vítejte, jméno rodiny.
- Co se to děje? - Čáry máry.
Tolik výstražných nápisů.
No teda páni.
- To je fakt super. - Úžasný.
Co je tohle? Nevím. Ale je to krásné.
- Zlato, mrkni na tohle. - Co je to?
Ne… nesahej na nic. Nevíme, jak to tu funguje.
Dobré odpoledne!
Jsem Missy McGillová. Vy musíte být Garciovi.
Ano, to jsme my.
- Dejte si kávu. Zadax. - Děkujeme.
- Je výborná. - Ne, ne, ne.
Vítejte ve Větroplachu XR, nejmodernějším obytňáku na světě.
Je to krasavec a musím říct,
že mu to sluší před vaším domem.
Jak si vedl v crash testech?
Jako bych stála před investory.
Tuhle otázku jsem nečekala.
Větroplach XR je nejbezpečnější obytný vůz všech dob.
Slyšíš to?
O 50 % méně hořlavý než předchozí model.
Jen bacha na fén.
Chcete vidět zbytek?
Tvůj výraz říká ne, ale tvoje duše jasné ano.
Tak jo! Tady budete spát.
Vyspí se tu šest osob, ale v případě nouze i víc.
Zkuste tohle.
Nafukovací matrace. Pevná, že?
Počkat! Vyfotím tě pro časopis.
- Jo. - Super.
Sýýýr.
Na děti jsme nezapomněli.
Nintendo Switch.
To jsem si myslela, Dítě. Nebo jak ti říkají.
Je to bezpečné?
Jako pro tvé emoce?
Až ztratíte kontrolu nad životem, tady můžete kontrolovat kdeco.
Taky to dělám.
Ty jo, přečte mi to horoskop?
Přečte, a navíc má zabudované Spotify.
Jóóó! Rozjedeme to, holky!
Jako vedlejšák učím zumbu. Dáme rychlou spontánní lekci?
- Ne. - Ty, Lydie.
- Lydie tančí zumbu. - Jo!
Kde jste všichni? Řekla jsem snad něco?
Tak hezký výlet. Nedělejte nic, co bych nedělala já.
- Pozor. Jedeme v šest ráno. - Ne šest nula pět.
Nepřejte si, aby vás budila mamka. To by bylo tvrdé.
Ještě že největší nuda života začne brzo.
Nech toho.
Tak co, Alexi, co na to říkáš?
Je dost vysoký, nejspíš hrozí převrácení.
Udělej něco užitečného a přines z půdy kufry.
Pitomá půda.
Proč sem nešla Mia? Vždyť je starší.
To je ta moje smůla.
Alejandro Damian Morales.
Devatenáct set pět?
To jsou zuby?
- Čau. - Čau, tati.
Už bude večeře.
Nemůžu tu zůstat, dokud neodjede?
Víš, že děda není strašidlo, že?
On s námi nejede, že ne?
Táta zbožňuje výlety.
Ale ne. Bude hlídat dům a Clydea.
Je mi to moc líto.
Alexandře!
Čau! Qué pasa, Mufasa?
Uděláme náš pozdrav.
Ještě mě bolí zápěstí od minule. Víš, že zranění zápěstí patří…
Jo, to máš fuk. Jdeme na to?
Tak jo. Bum. Jo. Bam! Bum. Nahoru nebo dolů? Nepamatuju si to.
- Drž ji nahoře. - Tohle je spíš souboj!
A teď konec.
- Potřebujeme nový pozdrav. - Musíš začít posilovat, niño.
Hej, jsem tady! Nakrmte mě.
- Ahoj tati, - Ahoj, mija. Jak se máš?
- Máš fakt velkej obytňák. - Jo, to jo.
Mohla bys sis za něj užít víkend ve Vegas.
Tahle rodina potřebuje pořádnou dovolenou.
Tohle není dovolená. Týden si budeme hrát na kamioňáky.
Ahoj, dědo.
Ahoj, mija.
Dneska je obzvlášť nakrknutá.
Nabourala auto, tak jsem jí zabavila mobil.
Na týden plesozvaní?
- To snad ne. - Vážně?
Tak kam vlastně jedete za dobrodružstvím?
Do Four Seasons v Mexico City. Děti budou nadšené.
No tak jo.
Abuelo, byl Alejandro tvůj dědeček?
Jo, to byl můj děda.
Chutná ti chicharrón? Můj je sušší.
Nevěděla jsem, že přijedeš. Tak máš ten pro psa.
Proč nechceš mluvit o Alejandrovi?
- Mijo, nemluv a jez. - Alejandro. To je ten prokletý?
- Prokletý? - Teď už to musíš říct.
To je fakt. Teď, když tu žiju, musím znát kletby domu.
Nejsou tu žádné kletby.
Fajn, řeknu to. Rodina má znát svou historii.
Ne, tati. Když mu to řekneš, bude mít noční můry.
Když mu to neřeknu, vyroste z něho jeho táta,
co ohrnuje nos nad chicharrónem.
- To je fakt. Stydíš se za svou kulturu. - To není pravda.
- Fakt ne? Tak proč ho já učím španělsky? - Alex se učí španělsky?
Ne. Sledování mexické telenovely není výuka.
To teda je.
A Mia, která nechtěla svou quinceañeru.
- Je to tradice. - Tradice?
Sociální konstrukt patriarchátu, nejspíš kolonizátorů.
A nechci fotky v obřích růžových šatech.
To dává smysl, zlato. Hele, jistěže chceme,
aby naše děti znaly svou historii.
Proto jedeme do Mexika, zpátky ke kořenům.
To jo. Do Four Seasons. Viva!
Takže…
Vysvětlí mi někdo, proč je na půdě prokletá soška?
Co to je? Takovou věc vidím poprvé.
To je dost zajímavé.
- Proč… - Nesahej na to!
- Co když se toho dotknu? - Přestaňte.
Přestaňte! Tak ten příběh řekni.
Tak jo, povyprávím to.
Můj abuelito
pěstoval kukuřici
v malém pueblecito jménem Soledad.
Bez ohledu na to, jak tvrdě pracoval, každý rok jeho úroda seschla a uhynula.
A tak udělal to, co zoufalí Mexičani dělají.
Šel navštívit brujas.
V Soledad žily tři sestry.
Chodilo se za nimi jen v případech opravdové nouze.
Dali mu kouzelnou sošku, která mu měla přinést jmění.
Jen pod jednou podmínkou.
Až ti pomůže, vrať nám ji, pošetilče.
Nejdřív se ranči dařilo. Žilo se jim krásně.
Vydělával randál. Koupil své rodině věci, které si dřív nemohl dovolit.
Brusle, skejty a iPady a dětem na oslavu narozenin skákací hrad.
Ale nemohl odolat. Nechtěl sošku vrátit, aby měl ještě víc štěstí.
Čím dýl si ji nechával, tím víc ho štěstí opouštělo.
Musel zapálit celé své pole, ale oheň se nekontrolovaně šířil.
Snažil se ho uhasit, ale nešlo to.
Další den shořelo celé město.
Všichni vinili Alejandra. Říkali, že je prokletý.
A já tátovi tolikrát říkal, ať tu věc vyhodí.
Říkal, že i když se moc snažil,
nemohl se sošky zbavit.
Možná byl taky prokletý.
Co myslíte?
Proč se jmenuju po chlapovi, co spálil město?
Alexandr je silné jméno.
To Voldemort taky. Nebo Darth Vader.
- Pojmenovali byste mě tak? - Tohle jsi chtěl?
- Co, já? - Jo.
Chtěl jsem dát Zacarías, Zacatecas, Zorro. Co nejdál od písmene A.
- Nedám mu jméno Zorro. - Hele, celé je to mimo.
Brujería, mal de ojo, čupakabra. To jsou jen mexické povídačky.
Ale tati, uznej, že teď celý jeho život dává smysl.
Proč je ta věc u nás doma?
Co když náš dům shoří?
- Achjo, seš fakt mimino. - Nejsem žádný mimino.
Nech toho, Mio, jen to zhoršuješ.
Nejsem mimino!
Pomáhej nám Pánbůh.
- Tak jo. Vyřešeno. - Jo.
To jsi asi neměl dělat.
Alexi.
Jestli je tu někdo prokletý, jsem to já.
MEXIKO
Vrať nám ji, pošetilče. Vrať nám ji, pošetilče.
- Musíš zrušit dovolenou. - Fakt?
Má to něco společného s tou kletbou?
Ještě tamto. Nechal jsem tam tamto.
Je to tam na tom.
Hurá.
Skvělý!
- Mio! - Už jdu!
- Moje odpověď je pořád ne. Nikam nejedu. - Dobře, my ano.
Můžeš tu zůstat s dědou.
Cože? Ne, nechci tu být s dědou.
Ne? Víkend svobodných mládenců, hm?
Můžeme koukat na wrestling. Dát si pivo, co?
Mami, víš, že nevtipkuje, že?
- Viděl jsi kohoutí zápasy? - Cože?
Jo, Zavolám kámoši Javierovi. Uspořádá je.
- Můžeme taky opéct kozu. - Mami, slyšíš?
- Kdo peče kozy? - Ahoj.
Zlato, Alex nechce jet, protože se bojí té kletby.
Říkám vám, stane se něco špatného.
Alexi, ta kletba, to je taková vymyšlená pohádka.
Není skutečná. Slibuju, že se nic nestane.
Ne. Nikam nejedu.
No tak dobře.
Mělo to být překvapení, ale…
- Aha, to překvapení. - Jo.
Pojedeme se podívat na jedinou skutečnou mumii ufona.
- Opravdového ufona? - Ano.
- Nelíbilo by se ti to. - Je to až moc cool.
- Víš co? - Zůstaň tady.
Můžeš být s abuelem a se psem, jít na kohoutí zápasy.
- Fajn. - Alexandře, žádné kletby neexistují.
Tak jedem, lidi. Čím dřív vyrazíme, tím dřív to skončí.
Hele.
Tady máš kafíčko.
Jé, už relaxuju. Vezmi chlaďák.
Tak jo.
Party jízda. Party jízda.
Vítá vás NOVÉ MEXIKO, krajina plná kouzel
Sergio mě plesozval s kapelou.
Plesozval mě!
Zbožňuju to.
Hej, zlato.
Zlato?
Jé, ty seš vzhůru?
- Jak ses vyspal? - Fajn.
Myslíš, že je to chyba?
- Co jako? - Ten výlet.
Myslím, že děti nemají radost.
Děláš si srandu? Děcka budou nadšený.
Asi máš pravdu. Myslím, že bych měla dát výpověď.
Když je to u tebe lepší, mohli bychom si to dovolit.
- Výpověď? - Jo.
Výpověď je trochu moc, ne? Zbožňuješ svou práci.
Já zbožňuju tvou práci. Je super. Jsi v tom fakt dobrá.
Neunáhli se, zlato.
Mám pocit, že mě děti potřebují, víš? Přijde mi, že mi všechno utíká.
Myslí si, že se bavím po hotelích, a já jen píšu o průměrné pokojové službě.
Mohla bych napsat svůj vysněný cestopis, protože bych doma s dětmi měla víc času.
- Máš hlad? - Cože?
- Jestli máš hlad? - Ne, nemám…
- Udělám ti smoothie. - Ne, já nechci…
Musíš si něco dát. Ať se ti netočí hlava.
Jo. Ale nedávej tam nic divného.
Myslíš vitamíny.
Sejmi ho! Co bys ještě chtěl, pozvánku na papíře?
Dostaneš leda…
Dej pokoj.
- Čau, Val. - Ahoj. Jen ti chci něco říct.
Viděl jsi ten vzkaz?
Že nemám chodit jen ve spoďárech.
Držím palce.
Voilà, bon appétit.
Super.
Jak to funguje?
Takhle.
- Luxus. - Luxus.
A poslední věc. Nedávej psovi nic nezdravého. Podle veterináře má zhubnout.
Nedávat psovi nic nezdravýho. Jasný.
8 KM MIMOZEMSKÁ MUMIE SLIM
Konečně. Mumie ufona.
A jéje!
Jsou to ty dobré jiskry?
„Chyba systému. Resetovat hlavní ovladač.“
VĚTROPLACH XR OVLADAČ
- Vítejte. - Tak jo.
Co děláš?
Vylil jsem zázvorovku a teď to nefunguje.
Máma z toho bude mít problémy.
Hej. Vzadu všechno v pohodě?
Jo, super.
Fajn. Za chvilku vám donesu super mňamku.
No teda mňam.
Musíš to spravit.
Takže žádný tortilly.
Žádný tortilly? Vy toho psa nesnášíte nebo co?
Kdo mačká knoflíky?
Nemůžu vypnout stěrače.
Co to je?
Panebože! Přestaň!
Drž na místě!
Vítejte.
- Ale ne. - Alexi, co jsi zmáčknul?
Já nevím!
- Zastav to! - Snažím se!
Mio, vypni tu hudbu.
Ach bože. Ne, ne, to ne! Hej!
Ať se to vypne!
Pomozte mi!
Val, co se děje? Jsi v pořádku?
Jsi tam? Slyšíš mě?
Super. Mám to.
Ne, telefon!
Hele, nekřič na mě. Jsem tvůj táta.
- Teď se vytáhnou? - Super dovolená. Zábava.
Jste v pořádku?
- Definuj „v pořádku“. - Val, jsi tam?
- Val. Val! - Může to vybuchnout…
Tak jo, mija. Už jedu.
- Jste v pořádku? - Dobrý?
- Všichni v pořádku? - Nestalo se ti nic?
Zlato, ta věc nemůže spadnout, že?
Ne, vypadá stabilně.
Vypadá… A jéje.
Do háje.
- To snad ne. - No to ne!
Proč je to kovboj?
Zdravím.
Hej! Vrať se.
Jsem abuelo z domu naproti.
Můžete pár hodin pohlídat Clydea?
Zrovna chceme jíst.
Tak to je super. Uvařil jsem dršťkovou.
- Co to… - Žaludek.
Zítra bude ještě lepší.
Musím najít svou rodinu. Tak kdybyste pomohli, díky moc.
- Ten pes má taky dietu. - Ale…
- No… - Clyde?
- Vypadám jak po bitce. - Vypadá to, že jsi prohrál.
Ano. Jsme pojištění. Jsem si jistá, že to auto je.
Ano, tak se to stalo.
Nabourali jsme obytňákem za půl míče dolarů do největšího ufona.
- A prý, že nebude o čem psát. - Mami, mami…
Promiňte, nevím, proč se směju.
- Mami. - Haló, pane. Jaká je spoluúčast na ufona?
Achjo. Teď mě měl Caden zvát na ples. Jestli mě pozve až po Sandře, přísahám…
Co jako děláš?
- Já jen… - Běž jinam.
Když jsi poblíž, vše se kazí.
Nazdar.
Tohle je fakt špatný.
Tak co říkala šéfredaktorka?
Co by tak asi říkala?
Že opravu obytňáku zaplatí. Jestli teda jde opravit.
Ne. Děláš si srandu? Ta věc se sama zbláznila.
- To oko. - Jo. Hrozný.
- Tak moc? - Jo.
- Odškodnění zaměstnanců? - Ne, to jsem já.
Ale asi si myslí, že za to můžu, protože mi zrušila článek.
- To snad ne. - Jo.
Udělala to. O důvod víc, proč dát výpověď.
- Nevím. - Tak co uděláme?
Asi bychom měli jet domů, než se stane další katastrofa.
Nevím, jak je to možný, ale Alex má pravdu. Pojeďte domů, prosím.
Je mi to líto. Jen jsem s vámi chtěla na hezkou dovolenou.
Tak jo. Mám pocit, že asi kilák zpět byla autopůjčovna.
Když se zadaří, večeře bude doma.
Zázraky se fakt dějí.
Teda vlastně, škoda.
Tak jo, pojďte pro věci.
Tři, dva…
- Moje záda! - Jo, tady je to v pohodě.
VICENTEHO VOZIDLA OJETINY
- Tys vzal tu nafukovačku? - Nikdy nevíš, kdy bude potřeba šlofík.
Pohlídejte věci.
Mio.
Počkej, Lydie… Mio!
Co znamená botánica?
Botánica. Je to bylinkářství.
Mohli by mít kořen řebříčku na moje nohy.
- Už mě hrozně bolí. - Mami, pracovala jsi 20 let jako sestra.
A teď tě láká tahle brujería?
Lék jako lék.
- Navíc chci koupit los. - Tvá matka zas lítá v hazardu.
Brujería znamená čarodějnice?
Babi, babi! Počkej.
Vzhledem k nedávným událostem bychom se měli od brujas držet dál.
Jsou to jenom léčitelky.
Fungovalo tohle někdy?
Budeš mít průšvih.
Neštvi mě, prcku.
Už tě Caden pozval?
- Nech mě na pokoji. Nic ti po tom není. - Však se jenom ptám.
Působíš, jakože nepozval.
Nejspíš je teď u nás doma a já tam nejsem, protože tu trčím s tebou
uprostřed ničeho.
Slyšíš to?
Někdo má signál. Alexi, pomoz mi.
Vypadáš, že to zvládneš.
- Ďábelská opice. - Slez ze mě!
Tys to vzal s sebou?
Ne, sleduje nás to.
Pamatuješ, co říkal děda?
Jeho táta to chtěl vyhodit, ale nemohl se toho zbavit.
Haló?
Ne, jsem dcera. Můžu něco vzkázat?
- Seber to. - Fajn.
Jasně.
Bojim, bojim.
Určitě mu to vzkážu.
- Kdo to byl? - To byl tátův pronajímatel.
Říkal, že restaurace zavírá.
- Navždy? - To snad ne.
Fakt jsme prokletí. Co si počneme?
Nevím.
Ale asi vím, kde to zjistíme.
Claudiova BOTANICA Y YERBERIA OTEVŘENO
Krásně to voní.
Matka to používala.
Aha.
Mám příběhy o maminkách rád.
Moje mi dala tento obchod,
nechtěla mě pustit do New Yorku. Ale tumáte.
Myslela jsem, že vám dvěma brujería nevoní.
Nic jiného tady není.
- To je fakt. - Hele.
Dala jste mi přesně. Žádné drobné.
- Děkuji. - Já vám také.
- Požehnaný den. - Taky.
Nic nerozbij.
Taky tě mám rád.
- Jste fakt čaroděj? - Počkej. Na to se takhle neptá.
- A jste? - Ano, jsem.
Jako celá moje rodina.
- Proč bych jinak měl nalakované nehty? - Super. Potřebujeme profi pomoc.
Tak fajn. Jste na správném místě. Budu hádat.
Problémy s penězi.
A vy, tolik problémů.
Tolik, že nejde ani jeden vyřknout.
Ale ten nejvíc urgentní z nich…
Lektvar lásky.
Lektvar lásky?
Tahle tinktura obsahuje růžovou vodu.
Zaručí, že napíše ten hezoun, co se vám líbí.
- Jak o něm víte? - Mio! Soustřeď se!
Jasně. Promiň.
- Máme velký problém. - Vaše vlasy.
- Ne. - Tak asi máte víc než jeden problém.
- Co? Ne, naše rodina je prokletá. - A vše kvůli tomuhle.
- Ne! Ne. Ven. - Hej! Prosím!
Nechci tady žádný divný děcka.
Musíte hned odejít. Jo?
- Odejděte i s tím ďáblíkem. - Tak dobře!
Zaplatíme vám.
Zaplatíme.
Tak to doufám, že platíš ty.
No tak. Prosím, Mio.
Jestli to neuděláme, táta přijde o restauraci.
- Ne. Běžte pryč. Ven. - Mám pět babek.
Deset.
- Dobře. - Protože mám dobré srdce.
Pojďte za mnou. Všichni jsou vítáni.
Vítejte v mé kanceláři.
Říkám tomu tak kvůli daním.
Náš prapraděda tohle získal v Mexiku.
- Měl to vrátit nějakým brujas. - Ale byl trochu hamižný, takže nevrátil.
Přitom základní pravidlo, že?
Když čarodějnice řekne, ať něco vrátíte, tak ji poslechnete.
- Váš děda nekoukal na filmy? - Filmy asi ještě neexistovaly.
Typické. Chlapi se pořád vymlouvají.
Mně to povídejte.
Zaprvé, velké lícní kosti. Ano.
To snad ne.
To ne.
Tohle je starodávná soška. Starší než…
Kelly Clarkson.
- Kelly Clarkson je bruja? - Vypadá to tak.
Když tohle váš děda těm milým dámám nevrátil,
otevřel velkou bednu s mal de ojo
pro vaši rodinu, a to znamená, že…
A jak to můžeme napravit?
Na něco jsem si vzpomněl…
Ale to už je historie. Slýchal jsem o tom.
20 babek. Chci říct, 20 babek.
- A co těch deset? - To bylo za diagnostiku.
A tohle je za řešení. No a ta inflace a všechno,
prostě to stojí prachy.
Dej mu 20, rychle.
Fajn. Řešení. Jak?
Prostě to vezměte tam, kam to patří.
- Musíme to vzít do Soledad. - Vždyť už jedeme domů.
Když si pohneme, třeba je přesvědčíme. Rychle, pojď.
- Tohle je taky lék. - Jasně, jasně.
Hej, a co dýško?
- No tak, zpomalte. - No tak.
Co se děje?
Myslíme si, že bychom měli jet do Mexika.
Nejen Mexika.
Chceme jet do Soledad a podívat se, odkud je naše rodina.
Před pěti minutami jste chtěli jet domů.
Myslíme si, že je důležité poznat naše kořeny.
- Fakt? - Opravdu?
Podle vás je nám naše kultura fuk?
Ne, vůbec ne.
- Ji to fakt zajímá. - Co? Mexická kultura?
- Možná tak mexický týden v Lidlu. - Nás to ale fakt zajímá.
- Dobře. - Tak fajn.
Že jo, Alexandře?
Ano, nás to fakt moc zajímá.
Vidíte? To, že u vás bydlím, přináší ovoce.
To už je trochu přehnaný.
Vážíme si toho, že vy dva chcete poznat naši kulturu,
ale bohové dovolené promluvili. Do Mexika nepojedeme.
Můžu si s tebou promluvit? Jen na vteřinku. Pojď sem.
Měli bychom to udělat.
- Udělat co? - Jet do Mexika.
- Ne. - Proč ne?
Vypadá to, že fakt chtějí jet. Normálně s námi nechtějí trávit čas.
Možná je to znamení.
To poslední znamení stálo časopis půl míče.
- Páni. - Super. Další požehnání.
Ty jo, tohle je… skvělý.
To teda nevím.
Jejda. Už teď mě všechno svědí.
Asi to není Větroplach XR, ale pro zábavu přece nepotřebujeme nóbl obytňák.
Že, Mio?
Že jo, Mio?
- Jo. - Co to tu smrdí?
Asi ten koberec.
Já myslím, že to je pach těch krásných rodinných vzpomínek,
které kdy v tomto super karavanu vznikly.
Může to být i ten koberec.
Tohle je fakt super. Je to tu dost rozkošný.
Prostě retro, že?
Jo, úplně retro. Vintage.
Určitě tohle chceš?
No… Dívej na ty tvářičky.
Tak jo. Mexiko, už jedeme.
Zvedni to, Val.
Ahoj tady Val. Nahrajte vzkaz.
Sakra!
Co děláš?
Tvoje hlava blokuje signál.
Zlato, víš že tak to nefunguje, že?
Nemám signál.
Tacos Mamy Tiny ÚTERÝ S TACOS
To je snad…
No teda!
- CDčka! - Tak ty jsem neviděl roky.
Co na nich je?
- Fleetwood Mac. - Ty ne.
- Dwight Yoakam! - Ty a to tvoje country.
Zbožňuju country. George Strait, Garth Brooks, Brooks & Dunn, Sheryl Crow.
Super country. Mott the Hoople.
To mi nedělej!
Myslíš, že se na nás zlobí?
No, je pryč z domu už asi sto let, takže jo.
Tak jo.
- Já jen… - Hej, co děláš?
Jen to chci dát někam do bezpečí.
Ale pak mi to vrátíš.
Povinně.
Soundtrack k Forrestu Gumpovi.
Tak dělej.
Sandra: S Johnnym!
Jo, konečně!
Julie: Všechny?
- Takže mě nepozvou na ples? - To není správná otázka.
Spíš by tě mělo zajímat, proč ti na tom tolik záleží?
Nevím.
Ty nespíš?
Nespala jsem od roku 1986.
Možná bys měla večer přestat pít kafe.
Mrzelo mě, když jsi nechtěla quinceañeru.
Chtěla jsem ti ušít šaty.
Ale co je důležitější, quince je přechodový rituál.
Přechod kam?
Přestáváš být dívkou.
Už je z tebe žena.
A to si zaslouží oslavu.
Děkuji.
Takže mi přijde legrační vidět tě s tím telefonem, jak čekáš na kluka.
Přemýšlím, kam se ta žena poděla.
Už to mám.
- Ukaž. - Ne.
To si děláš srandu.
A teď vlnu. Jo.
Jo. Jo.
- Co to je? - Kde se to tu vzalo?
Sakra. Zlato.
Leze to po mně.
- Nedělej hluk. - Žádný hluk.
- Zastav. - Není tu krajnice.
- Zastav. - To nejde.
Ach ne.
- Otoč ten ocas na druhou stranu. - Dobře. proč?
Ať mě nepostříká.
Něžně.
Bože můj. Bože můj.
Zlato?
Bože můj. Bože můj.
- Cos to udělala? - To, cos mi řekl.
Co mám dělat?
Tak mu třeba zazpívej.
- Cože? - Jo, zazpívej mu.
Dobře.
Do toho. Pokračuj.
To je moc hezký, zlato.
SLUŽBY - ZÁBAVA TAM
Hej, musím na záchod.
Ticho.
Musím na záchod.
Panebože.
Do háje. Budu zvracet!
Mám to v puse.
Mám to v… Štípe to.
Panebože.
Můj telefon!
Nebyl můj. Ňákej mobil.
Co když je tam celá rodina?
- Běž se podívat. - Ne!
Nemůžu dýchat.
- Mám to ve vlasech. - Já v krku.
Horší než záchody ve škole.
- Pálí vás někoho žaludek? - Dívej, zastav.
ČERPACÍ STANICE
- Polkl jsem brouka. - Zastav.
Musíme ven.
Tak jo, všichni ven!
Tak jo, dobře.
Je mi to líto, mami.
Espérate. Už jdu!
- Bože. Pořád to mám v puse. - Je to tak silné.
Všechno smrdí.
Snad mají zubní pastu.
Vezmi pálivý křupky. A deodorant.
Dobrý den. Máte deodorant?
- Tam. - Super, díky.
- Promiňte, stala se nehoda. - Fajn.
Chicharrones.
Paráda.
2 trika za cenu 1
- Nestěžujte si. Nic jiného neměli. - Asi se zabiju.
- Fakt se musíme fotit? - Rozhodně.
- Tak rychle. - Už jdu.
Tati, cítím tvoje podpaží!
Jdu se podívat.
Tak tahle je do rodinného alba.
Tak hotovo? Protože já musím lulat.
Počkejte! Ještě jednou.
Všichni k sobě. Tvař se, jako že máš bráchu ráda.
Hej, vato.
Hej, kámo, hledám svou rodinu.
Jedou v takové velké zelené bus dodávce nebo co.
Viděl jsi je?
To jsou ti s tou prokletou opicí?
Opicí?
- Ta soška? - Ano!
Ano.
Tohle je už třetí svazek šalvěje, který pálím.
Zůstala tu po nich špatná energie.
Víš, kudy jeli?
Jsem léčitel, jasný?
Nečtu myšlenky. To je nesmysl.
Tak jo, díky léčivá osobo čtoucí myšlenky.
Počkejte.
Myslím, že říkali něco na Sol…
„Sol“ a pak třeba „Solamar“.
„Solamar“ nebo „sal y limón“, což je mňam na chipsech.
- Soledad. - Soledad!
To jsem chtěl říct. Měl jsem to na jazyku.
- Tam jeli. - Proč?
Vy jste mě neposlouchal?
Prolomit kletbu. Já blbec.
Sbohem!
Bobřík mlčení je nuda.
- Prohrálas. - Ne, tys prohrál.
Vyhrála jsem.
Tak to prr.
Babi vyhrála.
Jo, gratuluju, babi.
Počkat. Babi?
Ale ne!
Není tam!
- Co? - Vzadu není.
Počkej, a kde je?
Francisco!
- Takže to je „Sám doma“ s mou mámou? - Jo.
To zvládne.
Za chvilku ji vyzvedneme, jo?
Co když ji unesou? Nebo ji kousne had?
Jsem ten nejhorší syn na světě!
Proč je to auto tak velký?
Dál už to nejede, zlato?
To bylo skoro, tati.
Dobrý. Je tu dost místa na otočení.
- A je to. - Dobrá práce, zlato.
Kdo má v téhle situaci přednost?
No tak.
Dobře.
Možná je tu cesta okolo.
- No tak. - Alexi, máš ještě tu mapu?
- Být paranoidní se vyplácí. - Mapu.
Jo. Je to jako telefon, ale bez Wi-Fi.
Aha. Takže ty přechytračíš dopravu líp než satelity.
Zapomínáte, že píšu o cestování.
Cestuju. Mám skvělý orientační smysl.
Máš tu mapu naopak.
Však vím.
Ještě jsem ji neotevřela.
Jestli je tohle tato cesta, můžeme jet tamtudy.
Prostě se tady otočíme.
Proč nemůžeme počkat?
Počkat na krávy?
Někdy se pohnou.
To bude hned. Znáte to rčení "rychlý jako kráva".
Máma už stejně čeká a já se nechci ztratit.
Neztratíme se. Ty mi snad nevěříš?
- To jsem neřekl. - Vážně mi nevěříš?
- Byla vzhůru nohama. - Počkáme na krávy.
- No jo, máš pravdu. - Ne, počkáme na krávy.
Když chceš čekat na krávy, počkáme na krávy.
- Jedeme tam. - Super nápad.
Fajn.
Jedeme.
Uhněte, krávy.
Bůůůď už pryč!
SILNICE UZAVŘENA
Jejda!
Páni. Život bez mobilů byl náročný.
Hele…
To asi zvládneme.
- Co? - To zní jako blbej nápad.
- Ve vší slušnosti. - Pojedeš přes řeku?
- Je to spíš potok. Vám to tak nepřipadá? - Ne, tohle je rozhodně řeka.
Ta cesta je přímo támhle.
- To přejedeme. - Babi může počkat.
Babička hlavně nechce, abychom se utopili.
- Vsadím se, že tahle kráska to zvládne. - Zlato, pojďme to otočit.
Tohle není ta správná cesta.
- Co jet raději po téhle silnici? - To zvládneme.
- Cože? Ne, zlato! - Ne!
To bude v pohodě.
A jedeme.
Vidíte?
Není to hluboké.
Jede to.
- Vidíte? Je to v pohodě. - Jo.
- Tak jo. - Jejda.
- Jak jako „jejda“? - Jejda.
- Unáší nás řeka. - Najednou je to řeka.
Utopíme se v poušti.
Něco se děje.
Panebože!
- Zlato, ne! - Hej!
Tohle je fakt zlý.
Dostanu nás odsud.
Pomoc!
Bude to dobrý. Všichni se uklidněte.
Pomoc!
Co to bylo?
Asi jsme uvízli na kameni. Už neplaveme.
- Bude to dobrý. V pohodě. - Jo.
Cos to říkal?
Co budeme dělat?
Tak jo, všichni nahoru.
Mám tě. Všechny najednou vás neudržím.
A co „ženy a děti jako první“?
Tlačte.
- Rychle. Tlačte. - Tlačíme.
Jejda.
Dej mi ruku, poplaveme.
Nezapomeň, že neumím plavat.
Val!
Máš 50 různých plavek.
Co to je? Běž.
Zaber.
Na. Vezměte tohle.
Pojď, mami. To zvládneš.
- Tak jo. - Raz, dva, tři.
Zaberte.
- Drž ji. - Držíte mě?
Mami?
Franku!
Proč ses pustila?
Nezvládnu to. Žádná rodina nemá takovou smůlu.
- Smůla. Kde je ta soška? Kam jsi ji dala? - Mami, ve skříňce pod dřezem.
- Musíš ji vzít. - Co?
- Soška tu není. Už ji nemáme. - Ale máme!
- Zelená opice. - Vyhodil jsem ji.
Nevyhodil. Sleduje nás.
Mami, prosím!
Tak přestaňte.
Máte zákaz koukat se na televizi.
- Jak dlouho? - Navždy.
- Pustil jsi mě! - Jsi ok?
- Nepustil. To ty. - Neplavu.
- Prostě… - Hned jsem zpět.
- Počkej! - Ne!
No tak.
Skoro tě mám.
- Přeskočilo ti? - Ne, tati, pusť mě!
- Jo, přeskočilo. Pojď. - Ne!
Ne! Ta kletba! Ne!
Kde máš sošku?
Je mi to líto.
A co teď?
- Alexi, pojď sem. - Pojď sem.
Budu toho litovat.
Počkat, ne tak rychle.
- Ne tak rychle. Dobrá. - Tak jo, jedeme.
Nekecala. Je pevná.
Fakt prokletí.
Tak už ti zrušili pozvánku, co?
Tak kde jsou?
Co tu děláš?
Volala mi Val, ječela a křičela. A pak se hovor přerušil.
Snažím se jí dovolat už několik hodin a nada.
Přijel jsem zkontrolovat, že je má rodina v pořádku. Nasedej.
Tady bych po západu slunce být nechtěl.
- Zvládnu se o sebe postarat, starouši. - Jak chceš.
Ale až se zeptají, co jsi chtěla na náhrobek,
řeknu: „Zvolila si osamělou smrt. Nechtěla, aby ji svezl skutečný Mexičan.“
To si myslíš, že když máš všude tetování orlů a hadů,
tak seš opravdovej Mexikánec?
Jo.
Poslouchám ty nesmysly, kterýma pořád krmíš Alexandra,
že má být silák a že má nadávat a bojovat.
To není žádná naše kultura!
Nezajímá ho, jak vařila tvoje bába.
Nevím, jestli sis toho všiml, Gilberte, ale ten kluk se tě bojí.
Možná by sis s ním měl někdy promluvit.
POČKEJ NA MĚ!
Co jsem komu provedla, že si zasloužím tohle.
Nejseš první zlatíčko, co mi vlezlo na mašinu.
Vamos, princesa.
Ještě jednou mi řekni princesa, a určitě budu poslední.
Bože, já spadnu!
- Spadnu! - Slibuješ?
Gilberte!
- Chceš mi pomoct? - Jo.
Fuj! Červi. Všude červi. Jdu pryč.
No fuj.
Nad námi fakt létají supi.
Alexi.
Alexi, co to jako bylo?
- Mohl ses utopit! - No a co?
Ztratil jsem sošku.
- Kletba bude navždy. - Dost.
Už o té kletbě nechci slyšet.
Proč jsi ji vytáhl z koše? To je nechutný.
To ne. Sledovala nás. Že jo, Mio?
Objevila se zčistajasna. Je to dost děsivý.
Vidíš?
Přestaňte řešit tu sošku. Teď není vhodná chvíle.
A kdy teda je?
Mám počkat, až se zřítíme z útesu?
Řekla jsem to stokrát. Je to jen pohádka.
Není, ta kletba je skutečná. Zničili jsme dva obytňáky.
Ztratili jsme babičku. Kdo ztrácí babičky?
A táta přijde o restauraci!
Jsme prokletí!
O čem to mluví?
Tvůj pronajímatel volal. Říkal, že restaurace zavírá.
Zavírá…
Je to pravda?
Kdy jsi mi to chtěl říct?
Hele, omlouvám se. Je mi to líto.
Já jen věděl, že se na ten výlet těšíš, a nechtěl jsem ti to kazit.
Pozdě. Pokaženo.
Měl jsi mi to říct.
Kdy? Když náš postříkal tchoř, nebo když jsi zapomněla mámu?
Nezapomněla jsem na ni.
Za všechno můžu já.
Vidíš, co jsi udělal?
Zlato, tohle je fakt špatný den, to ano. Ale ty za to nemůžeš.
Je to tvoje chyba!
- Moje? - Jo!
Promiň, ale kdo mi lhal a vjel s námi do řeky?
Není tak hluboká. Nazval bych to potokem. Že je to potok?
Nazval bych to potokem. Nahoře to byl potok.
Kdyby nebylo tvého článku, nebyli bychom tu.
Kvůli článku jsme skončili v řece?
Ne, skončili jsme v řece, protože pořád neumíš s mapou.
- Nikdo neumí s mapou! - Všichni to umí.
Hej, lidi, poslouchejte.
Říkal jsem vám, že sem nemáme jezdit, ale neposlouchali jste mě!
Děláte, že je tohle všechno normální, ale není!
Tohle normální není!
To vy jste šílení!
Ne, Alexi.
Nech ho vydechnout.
- Mio, pohlídáš ho? - Jo.
- Val, no tak… - Ne.
Alexi!
Běž pryč. Nech mě na pokoji.
No tak, Alexi.
Řekl jsem, ať jdeš pryč.
Skočit do toho karavanu byla pitomost.
Ale taky dost frajeřina.
Vypadal jsem jako Avenger?
Tak hele, zase nepřeháněj.
Jak teď prolomíme tu kletbu? Nezvládneme dostat sošku do Soledad.
Je to nemožné.
S tou kletbou jsme přežili doteď. Jak by se to ještě mohlo zhoršit?
Mami, tati?
Mami!
Tati!
Pomoc!
- Alexi! - Mio!
Prr!
Opatrně.
Chcete vodu?
Pít.
Mio!
- Pít. - Alexi, Mio!
Tady jsou. Zlato!
Co se stalo?
Zlato, opatrně s tím koněm.
Kdo to je?
Myslím, že nám chce pomoct.
Potřebujete pomoc?
- Zlato. Ano. - Hola.
Super.
- Jak se to řekne… - Jo.
Mám to na jazyku. Muy…
Jejda, je to dlouhé.
Ztracen-os.
- Ztracenos? - To jako fakt, ztracenos?
- Ty jsi neřekla nic. - Je to podobné.
Velmi podobné.
Jako… casa?
- Casa? - Jo. Ale my nejsme casa.
Jsme daleko od našeho casa.
- Casa… - Ne, řeka. Řekni jí o té řece.
- No… - Ta řeka… Ano.
- Jak se řekne „starodávná kletba“? - Nevím.
Jako…
- A pak jsme plavali… - Jo.
Chcete si zaplavat?
- Ztracenos. Ztracenos! - Už to neříkej.
Ztratili jsme se.
Vjeli jsme autem do řeky.
Mluvíš dobře španělsky. Ale asi jsi nemyslel „do řeky“.
To teda jo. Myslel jsem „do řeky“. A to táta říká ségře, že špatně řídí.
Proč na mě ukazuje?
Nevím, co jsi řekl, ale je to sranda.
- Jmenuju se Lupe. - Alexandr.
Asi se chcete napít vody a trochu si odpočnout, co?
Zbavit se toho aroma, co? Je tu docela smrádek.
Děkuji.
- Jo. - Kam? Rozuměla jsem casa.
Právě teď chci do jakékoli casa.
- Co jsem to říkal? - Nevím. Musíš zapracovat na skloňování.
Oba máte maturitu, ne?
- Hele, víme, kam jdeme? - Netuším.
- Tohle místo je… - Úžasné.
Je to tu cool.
Hele.
- To je krásné místo. - Páni!
Chavo.
- Frank, Val, Al… Alex? - Ahoj, Val.
- Y Mia. - Frank.
Můžu pomoct?
Pomoc by se hodila. Ano.
- Anglicky. - Jo. To půjde líp.
- Dobře. - Skvělý kuchař.
Jo, ale nikdy jsem nevařil kaktus.
Nopales jsou nejlepší. Tady na jihu je jíme pořád.
Takže, tady na jihu…
Však víte, tady na jihu.
V Mexiku.
My jsme v Mexiku?
Páni. Mamce ty mapy fakt nejdou, že?
- Tak to je super. Zvládli jsme to. - Jo, jo. To je fajn.
Jak se dostaneme zpět? Pasy zůstaly v autě.
Tak to počkat.
Momentík.
Vy jste tu nelegálně?
My teoreticky máme…
- Máme papíry. - Jenom ne…
- Jsme odtud… - Teď jsme tam.
Jsme odtamtud. Naše rodina je odsud.
No, já…
Dělám si srandu.
Vyděsil jsi nás.
Je nám to jedno. Fakt je nám to úplně jedno.
Když jedete tam, není jim to jedno.
- Tak jo. - Pěkný.
- Ano. - Dvě tacos pro tebe.
Vypadá to úžasně.
Mňam.
Nelhali jste.
Ty chutě jsou neskutečné. Takové nopales jsem nikdy neměl.
Měl bys víc vařit tohle, je to výborné, tati.
Bomba.
V tomhle je tvé srdce.
- Jo? - Možná v nové restauraci?
NĚKDE V MEXIKU
Říká, že Soledad je odsud 30 minut.
Na. Gile.
Dej si.
Ne, díky.
Myslel jsem, že to tu bude jinačí.
- Co jako? - Je to tu jak v Bakersfieldu,
jenom větší.
Však jsi tu už byl, ne?
- Gile. - Co?
Tys nikdy nebyl v Mexiku, že?
Celou tu dobu!
Pocha tohle a pocha tamto.
Barrio je můj domov.
Jsem fakt velkej Mexikánec.
A tys tu přitom nikdy nebyl.
Když mi bylo 18, udělal jsem děsnou blbost a několik let mi nechtěli dát pas.
A až to konečně šlo, po tolika letech, zemřela Dulce.
Budiž jí země lehká. Musel jsem se starat o dvě holky.
Tehdy jsem měl dvě nebo tři práce, a tak…
Prostě jsem tu nebyl.
- Vždycky jsem chtěl, ale… - Jak říkal můj táta:
- „Lepší pozdě nežli později.“ - Mimochodem Val o tom neví.
Neboj, nic se nedozví.
Dobrá.
Ale já už to vím.
Budu to vědět…
už navždy.
Sedej na mašinu, vieja.
Jasně, že mě i kozy nesnáší.
Promiň, že jsem ti lhal.
Víš, bylo těžký přiznat rodině, že jsem selhal.
Neselhal jsi.
Ale jo, selhal. Kdybys tu nebyla ty a tvá práce, kdo ví, co by s námi bylo.
Jo, ale kvůli své práci nejsem s vámi.
Mám pocit, že mi vše utíká. Všechny chvíle s tebou a dětmi a…
Jsi skvělá máma, Val.
Jak být dobrá máma, když tu nejsem?
Jsi tu na vše důležité.
Děkuji.
Tak co, pojedeme domů?
To by bylo fajn, ale nemáme pasy.
Zavolám kámošce na ministerstvu, dluží mi.
Dobrý, mami. Jen si tak taháš z rukávu kamarády na vysokých pozicích.
Jo, pár lidí znám.
To je super, ale nezapomeň, že nemáme auto.
Hej, Chavo.
Co ta dodávka?
Co takhle jim pomoct?
Seš si jistá?
Tak jo.
Nevím, jestli byste chtěli, ale mám tu starou dodávku.
Prodal jsem ji chlapovi z Albuquerque a měl jsem tam jet.
Ale kdyby se vám chtělo…
No, je to po cestě.
- Jo? - Jo.
Jasně. Prostě pojedeme tam.
- Mockrát díky. - To je fakt super.
Slibujeme, že třetí auto už nenabouráme.
Ne, to se fakt nestane.
Bude jako naše vlastní. Je to automat, že?
Tak tady je.
Chybí mi Větroplach XR.
A mně zase karavan.
Převodovka prokluzuje a brzdy jsou povolené.
Volant je trochu vachrlatý.
Takže jede skvěle.
Přesně tak.
- Teda, ti fakt smrděli, co? - Jo, za dětmi ani nechtěla zvířata.
Dobrý den. Dovolali jste se do hlasové schránky Lydie. Nechte zprávu.
Pořád nic?
Ne, ale určitě je v pohodě. Je to ta nejsilnější žena, co znám.
To je fakt.
Zlato, zastav.
- Proč? - Prostě zastav.
Mio, běž na druhou stranu.
Jo, ona má tu svou oblíbenou stranu.
- A co řekneme? - Počkat, mé vlasy.
Řekneme „queso“.
Odpočítám to. Tři, dva, jedna…
Queso!
Vyfotilo se to?
Jé, šmoulová. Tu má rád tvůj táta.
- Zlato. - Ano?
Tvoje oblíbená.
Jé, šmoulová.
Počkej, vytáhnu to.
Díky.
Už to máš?
Mám.
Jak je to možné?
Ale ne! ďábelská opice!
To je snad vtip.
To není možný.
Alexi!
Otevři to, zlato. Je to jen plast.
Ne, je to jiný plast.
- Nejde to. - Musíš zespoda.
Odjíždí. Odjíždí!
- Co se děje? - Zatáhněte brzdu!
- Alexandře! Mio! - Ručku!
Achjo, ta věc se nás asi snaží zabít.
Je to zaseklý.
- Brzděte! - Zlato, běž rychleji!
- Brzděte. - Rychleji.
- Zahoď ten nanuk. - Pravda.
Pásy! Pásy!
Brzdy nefungují.
Chavo říkal pravdu.
Panebože.
Nezavírej oči. Vždyť řídíš!
- Volej o pomoc. - Jo.
- Chci maminku! - Já taky!
- Chce to posilku. - Hned po návratu!
Tak jo, drž se!
Bože můj.
To je útes?
Teď je dobrá chvíle se začít modlit!
Fajn.
Pojď.
Mio?
Pojď ven.
Díkybohu!
Mami!
- Jste v pořádku? - Jak…
Nestalo se nic?
- Museli jste se bát. - Dobrý?
Super práce.
To bylo nejlepší řízení, co jsem kdy viděl!
- Půjč si auto, kdykoli budeš chtít. - Díky, ale asi už budu jezdit jen Uberem.
- Jsme naživu. - Jo, to jo.
Ne!
To snad…
Je to…
Jak se to…
To snad ne.
Tak dost.
- Konec prokletí! - Počkej!
- Počkej, tati, prosím. - Franku.
Ta soška.
To, jak se k nám vrací, nemůže být náhoda.
Jako kdyby do tebe v jeden den uhodil blesk a dvakrát tě kousnul žralok.
Ví, o čem mluví.
Alejandro vzal něco, co mu nepatřilo.
Takže ať kletbě věříme, nebo ne, musíme sošku vrátit tam, kam patří.
Chce domů.
Já vím, zlato. Ale zrovna ani nevíme, kde jsme.
Já vím, kde jsme. Hele.
Soledad.
SOLEDAD 2 km
Je to snad…
My jsme tady?
- To není možný. - Tak jdeme.
Jo, ale je to daleko.
- Jakože fakt daleko. - Ta značka je takhle malá.
- Ten kopec je fakt… - Takže aspoň…
SOLEDAD MEXIKO
Jé.
Vidíš to, zlato?
- Jo. - Takhle je to v Mexiku každý den?
To doufám.
Jsem zmatená. Myslela jsem, že město shořelo.
Nevypadá to tak.
Počkat.
Slyšíte to?
Co? Alexi, ne.
A to fakt musím běžet?
Promiňte. S dovolením!
- Gilberte, říkám, že… - Babi!
- Čau. - Alexi!
Kde jsou… Kde máš zbytek?
- Tak to je něco! - Ještě že tak!
- Mami! - Mijo!
- Promiň. Ani nevím, co se tam stalo. - Já jo.
- Zapomněli jste na mě. - Ne, to ne…
To je dobrý.
Bylo o mě dobře postaráno.
Tati.
- Jsem hrdina. - Díky.
- Takový prostě jsem. - Myslím, že musíme jít tam.
- Kam? - Kam?
Hele.
- Pojďte za mnou. - Já vím.
Teda, to je paráda.
Ty bláho.
Teda.
Myslím, že oheň jim pomohl najít vodu.
Přesně tak.
Dobrý den.
- Rádi bychom slyšeli celý příběh. - To jo.
- Jsme odsud z města. - Jo.
V roce 1905 Soledad zničil požár.
Ale když byly odklizeny spálené budovy,
pod zemí objevili pramen. Vodu z něj začali plnit do lahví a šla na dračku.
Od té doby díky tomu Soledad prosperuje.
To je teda škoda, tati,
že Alejandro neviděl, jak se městu daří.
Vy znáte legendu o Alejandrovi?
Byl to můj abuelo.
Takže Alejandro Damian Morales byl váš předek?
Ano. A máme sošku, kterou odnesl.
Chceme ji vrátit.
Pojďte za mnou.
- Dobře. - Promiňte, starostko Menéndezová.
Tohle je rodina, co tvrdí, že jsou potomci Alejandra Damiana Moralese.
Vítejte.
Máte původní sošku?
Tak běž.
- Je v naší rodině už přes 100 let. - Jo.
To je možné.
Proč má limonádu?
- Počkejte, co to děláte? - Hej!
A proto by děti neměly pít limonády.
A teď nám dlužíte novou.
Je mi líto, ale tohle není ta Alejandrova relikvie.
- Hele, věřte mi, je to ona. - Ano.
Ne. Tu pravou sošku máme už přes 100 let na naší radnici.
Cože?
Jak je to možné?
To nedává smysl.
Jak to?
Takže nejsme prokletí.
Alejandro nebyl prokletý?
Nejsme prokletí.
Jen by nám všem měli vzít řidičáky.
- Nelže. Vybuchla nám dodávka. - Musím zavolat Chavovi.
Je tu volno?
Víš ty co?
Jsi prokletý.
Máš totiž rodiče, co tě nebrali vážně.
Moc se omlouváme.
Jen chcete, abych se cítil líp.
Na rovinu. Tchoř. Vybuchlá dodávka.
Jestli tohle není kletba, tak co teda?
Zlato, říká se tomu život.
Na téhle dovolené jsme zjistili, že se může pokazit úplně všechno.
Ale většinou se to neděje.
Je mi líto, že si celou tu dobu děláš starosti.
Protože ti tak utečou všechny hezké věci.
Seš fakt super, Alexi.
Hlavně na výletě.
Jak jsi za nás mluvil s Lupe.
A ještě žes vzal tu nafukovačku. Tvoje smůla nám zachránila život.
Jsi úžasný, zlatíčko.
Tohle si nenechám ujít.
Já chci taky.
No tak dobře.
Někdo tu fakt smrdí.
Kdo to asi je?
- My všichni. - Já ne.
- Mami. - Ano?
Můžeme jet na tuhle dovolenou i příští rok?
Prosím?
Prosím, mami.
- Tak jo, vy jste se asi zbláznili. - No tak.
- Já chci jet taky. - Jo!
Ano. Jo, můžeme znovu jet na tuhle dovolenou.
Ale jen když necháš starosti na nás.
Na to máš rodiče.
Fakt se musíme převléct.
- Někdo tu fakt smrdí. - To teda jo.
Říkal jsem, že dnešek bude na hlavu.
Dostat se domů nebylo jednoduché, ale aspoň jsme poznali Soledad.
Starostka nám naštěstí zařídila hotel.
Asi měla špatný pocit z té zničené sošky.
Po zbytek dovolené už se nic moc nestalo.
Ale dneska jsem zjistil něco důležitého.
Pokud hledáš smůlu, rozhodně ji najdeš.
Teda, ty jsou.
Mami, ples.
- Ples. - Páni. Jsou úžasné.
Fakt?
Ahoj.
Chceš se mnou jít na ples?
To zveš ty mě?
- Jo. - Tak jo, to bude super.
Fajn. Tak se uvidíme tam.
Co se tak culíš?
- Zvládla jsem to. - Fakt?
- Pozvala jsem ho. - Pozvala ho! To jsou věci.
- Dědo? - Co je?
Ty pláčeš?
Ne. Sí.
Protože…
Jsem fakt šťastný, mijo.
- Jdeme, viejo. - Kam?
Ukážu ti, jak tančí praví Mexičani.
Koupí si šaty a hned je z ní Frida Kahlo.
Teda páni.
Oni tančí spolu?
Společně?
A nehádají se.
- Možná je to hádka tancem. - To jo.
Jdeme taky tančit.
- Co? - Pojďte!
Dělej, Alexi.
To nejlepší na rodině je,
že vám pomáhají najít i to dobré,
protože dobro je všude kolem.
Jen ho musíte trochu hledat.
Jo a konečně napíšu tu knížku.
Jak ji nazveš?
ALEXANDR A JEHO OPRAVDU HODNĚ ŠPATNÝ A PŘÍŠERNĚ BLBÝ VÝLET
Pět, šest, sedm, osm.
Proč?
Ne, ne! Přestaň, tak dost.
Máte zákaz koukat se na televizi.
- A co Zoufalé manželky? - Jo, na ty můžete.
Teď se nesměj, jo? Vážná tvář.
V záběru žádný smích.
- Nesmát se. - Promiňte.
Věř mi. Toť Způsob náš.
Toť Způsob náš.
Neztratila jsem tvou mamku. Nechala jsem ji tam naschvál.
Jsme v pohodě!
Zvládneme to.
- Schovej bradu. - Bradu?
- Proč? - Ať ji nevidí tchoř.
Zazpívej mu.
Jediná píseň, co znám.
- Vyrábíme je tady. Přímo v domě. - Super.
Máme kbelík. Továrnu. Vanu.
Máme…
Přestaň!
- Jak si to dovolujete? - No, já…
- Mio! - Mio, nebojte.
Ty vlasy se vyřeší samy.
To je z obytňáku?
Ne, v obytňáku nejde pěstovat káva.
Ale určitě je to odněkud, kde káva roste.
Ta zrna měla krásný život.
Kde jsou všichni?
Řekla jsem snad něco? Tohle je super melodie, lidi!
Tři, dva jedna.
Asi jsem vypila moc kafe.
České titulky: Alena Kovářová