Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Să mă asigur că înregistrează. O secundă.
Gata?
Bine.
Poți începe de unde vrei.
De oriunde vrei tu.
Apoi continuăm, bine?
Respiră, Jennifer.
Spune-mi ce s-a întâmplat în seara asta.
- Poliția. - Vă rog. Am nevoie de ajutor!
Nu știu unde sunt ai mei!
Calmați-vă! Ce se întâmplă?
Au intrat niște oameni în casă să fure.
- Bine, doamnă. - Părinții mei țipă jos. Ajutor!
Am auzit două focuri de armă.
Mama a țipat.
Am strigat-o.
Apoi încă două focuri.
Nu te grăbi!
Nu te grăbi.
- Unde sunteți? - Pe Avenue.
Pe Avenue Road? Cum se numește strada, vă rog?
Tată?
- Sun la poliție! - Doamnă. Alo?
Sunt teafără. Sunt bine!
Nu mai avuseserăm un asemenea caz.
Era o situație pe care nu mi-aș fi imaginat-o.
Îl auzeam pe tata țipând pe stradă.
L-am strigat, însă nu a intrat.
Nu știu dacă m-a auzit. N-a intrat.
S-a transformat rapid în ceva absolut șocant.
Stai acolo! Da?
Jennifer?
Spune-mi tot ce îți amintești, fă tot posibilul.
Suntem aici să te ajutăm.
Te simți bine?
Nu-ți face griji.
Învățăm pe parcurs.
Dar ai făcut ce trebuia.
Asta contează.
CE A FĂCUT JENNIFER
Era târziu. Eram în pat. Doar ce adormisem și a sunat telefonul.
DETECTIV ANCHETATOR-ȘEF
Nu-mi venea să cred.
Markham e o zonă liniștită. Rata criminalității e mică.
Mai scăzută decât în restul Canadei.
Mi-au zis că avem două victime împușcate.
„E o scenă foarte violentă.
Tu vei prelua cazul.”
M-au sunat pe la 22:30.
Ne-a apelat cineva din casă.
E un omor confirmat. Avem o persoană decedată.
Avem o a doua victimă care a fost împușcată și care e la spital.
Mai multe nu știu.
Prima noastră sarcină e să aflăm ce s-a întâmplat în casă.
S-a comis o crimă violentă.
Avem o femeie decedată, Bich Pan,
și un bărbat, Hann Pan, care a fost rănit la cap.
Familia Pan emigrase din Vietnam cu ani în urmă
și erau descriși drept oameni harnici,
fără nicio problemă care i-ar face ținta unui astfel de atac oribil.
Am primit vești de la spital.
Hann fusese transportat cu elicopterul.
A suferit o rană împușcată la ochi,
iar glonțul i-a trecut prin craniu, până la gât.
Era în comă indusă.
Ne temem că Hann Pan nu va supraviețui rănilor,
că vom avea un singur martor pe care îl putem interoga.
Fiica lui, Jennifer Pan.
ZIUA 1 INTEROGATORIUL 1
Mulțumesc.
Liniște, te rog.
Închide ușa!
ORA 02:44
Jennifer, numele meu e Randy Slade.
M-am prezentat la spital, sunt de la poliția din York, Omucideri.
Ca anchetator-șef, era responsabilitatea mea.
Nu poate fi o treabă de mântuială.
Trebuie să cercetăm cu grijă familia Pan.
Oare ce provocase asta?
Aveau dușmani? Cine știe?
Vreau să vorbim despre ziua de azi.
Zi-mi ce s-a întâmplat.
Mama a pregătit cina, pentru că mergea la dans mai pe seară.
Dansuri country.
Merge în fiecare luni.
Am luat cina cu ea mai întâi,
apoi m-am dus sus, în camera mea, la culcare.
Am pornit televizorul și vorbeam la telefon cu un prieten.
Apoi, la scurt timp, mama a venit acasă. Cred că era vreo 21:30.
Am auzit-o pe mama strigându-l pe tata să vină.
Și atunci m-am uitat pe ușa dormitorului meu.
Un tip a venit la mine și mi-a legat...
Mi-a legat mâinile și mi-a spus: „Ai o armă la spate.
Fă ce-ți spun. În felul ăsta, nu pățiți nimic.
Unde sunt banii? Vreau banii.”
Apoi trei bărbați m-au târât pe scări
și au întrebat-o pe mama unde e poșeta.
Mama tot încerca să se ridice și ei îi ziceau să stea jos.
Nu voiam să pățească ceva. I-am zis să stea jos.
Îi căutau portofelul,
dar ea nu prea știe engleză și tot zicea „poșetă”.
O tot împingeau pe scaun.
Bine.
Nu te grăbi!
Nu te grăbi.
Sunt detalii importante, așa că nu te grăbi.
Apoi, m-au luat și m-au legat la capătul balustradei.
Încă mă puteam mișca, dar... Îmi era teamă, fiindcă tipul mă amenința.
Apoi mi-am auzit părinții coborând pe scări,
iar mama le-a cerut să vin și eu.
Nu m-au lăsat.
Apoi i-am auzit spunând...
„Ne-ai mințit.”
Și două focuri de armă.
Mama a țipat.
Am strigat-o.
Apoi încă vreo două.
Nu te grăbi!
Nu te grăbi.
E greu să faci pe cineva să descrie un eveniment traumatizant.
Vor să reprime amintirea.
Trebuia să ne asigurăm că ea e bine.
Dar voiam să continue să vorbească cu anchetatorii noștri.
Ia o pauză.
Eu țin legătura cu victimele.
Dacă au o perioadă dificilă, oricând,
le stai la dispoziție.
Dacă le este greu,
tu ești persoana la care apelează.
Dar, în același timp, e traumatizant.
Nici nu-mi închipuiam prin ce trecea Jennifer.
Mi-am zis să încercăm să o luăm ușor.
Să-i luăm declarația.
Să o lăsăm să vorbească.
Hai să revenim!
ORA 03:17
În afară de părinții tăi, ai mai auzit și alte voci?
Cred că am auzit-o pe mama vorbind sau gemând.
Au mai tras un foc de armă apoi.
Și unul dintre tipi a zis:
„Hai să plecăm! A trecut prea mult timp.”
Apoi au fugit pe ușă. Și cred că...
Îmi părea rău de Jennifer.
Fusese legată și despărțită de părinții ei.
Am nevoie de ajutor!
Calmați-vă! Ce se întâmplă?
Aveau arme și-i amenințau pe părinții mei.
Poți să încui ușa?
Nu pot. Am mâinile legate.
Nu a putut să-i ajute.
Știu că e greu, dar sunt detalii importante.
Zi-mi despre tipul care te-a legat.
Îmi poți spune ce rasă era?
Da, era negru, avea codițe.
Și al doilea tip?
Avea glugă pe cap, dar avea tenul mai închis la culoare decât primul.
Deci tot negru era și el?
- Dar mai zvelt. - Dar mai zvelt.
Și încă unul cu accent jamaican.
Bine.
Ai auzit cum au intrat în casă?
- Nu. - Au sunat la ușă?
- Nu. - Au spart-o?
Nimic?
Nu-mi amintesc cum au intrat. N-am văzut nimic.
Bine.
Și părinții tăi?
De ce crezi că ar fi fost atacați?
Țin sume mari de bani în casă?
Au sume mari de bani în bancă?
Nu îndeajuns încât să devină ținte.
Cât să plătească facturile.
Bine.
Mama e foarte cumpătată...
Nu foarte mulți.
Și tatăl tău?
Ce mașină conduce?
Are un Mercedes și îl adoră.
Da?
Mama ta conduce un Lexus, tatăl tău conduce un Mercedes.
Sunt mașini destul de scumpe.
Nu sunt ieftine.
Era o familie care a venit din Vietnam în Canada.
Munceau mult, duceau un trai modest.
Bich era manager la un service auto și Hann era mecanic.
Casa lor era frumoasă, dar nu era luxoasă.
Însă fusese achitată.
Ce stil de viață ducea Hann Pan?
Era implicat în afaceri ilegale?
Oare fusese vizat din cauza unor datorii, afaceri cu arme sau droguri?
Sau o dispută cu un vecin?
Ceva l-a pus în vizorul lor.
I-au spus tatei: „Ne-ai mințit.
Trebuia să cooperezi.”
Apoi l-au împușcat.
Camera era răscolită.
Era și normal să arate așa.
Haine pătate de sânge.
Pijamale.
Locul în care își înmuia Bich picioarele după dans.
Dar ar fi putut lua multe lucruri,
erau obiecte de valoare acolo.
Aveau un seif și o cameră scumpă în dulap.
Un portofel cu bancnote de 20 de dolari,
care sigur ar fi fost luat dacă asta căutau.
La prima vedere, părea că familia Pan era o una normală.
Dar aparențele sunt una,
iar ceea ce se întâmplă în casă e complet altceva, nu?
ORA 04:29
Ne mai poți spune ceva care ne-ar putea ajuta?
Nu-mi vine nicio idee.
Bine. Am oprit reportofonul.
Este ora 04:30. Am terminat.
- Pot să merg la toaletă? - Bineînțeles.
După interogatoriu, am dus-o afară pe Jennifer
și am ieșit în liniște.
Nu am prea vorbit.
Mă gândeam: „Mama ta a fost ucisă,
iar tatăl tău e în comă.”
Cum îți revii după așa ceva?
În Markham, o femeie a murit, iar soțul ei a fost rănit.
Poliția susține că cineva a bătut la ușa cuplului
și au intrat trei bărbați înarmați.
De ce în casa familiei Pan?
De ce așa violent?
Sunt întrebări la care detectivii nu au încă răspunsuri.
ZIUA A DOUA
La ora 08:00,
deja țineam o sesiune de informare cu anchetatorii.
Era locul unei crime violente și nu aveam timp de pierdut.
Crima nu este ceva normal.
Dar aceasta a fost chiar tulburătoare.
M-am gândit la familia mea
și cum ți se poate schimba viața într-o clipită.
Pentru totdeauna.
Prima sarcină pe care am preluat-o
a fost să efectuăm e cercetare la scară largă a împrejurimilor.
Căutam informații de la martori
sau alte probe care ar putea deveni relevante și importante.
Dacă aveți informații, utile sau nu,
sunați la poliția din York,
la poliția locală sau paza cartierului.
Orice informație sau pont
îi poate pune după gratii pe acești indivizi.
Nu prea avem parte de omoruri în Markham.
E o zonă foarte sigură.
Sunt locuitori de pretutindeni.
Sunt oameni din Caraibe, din Asia, din Asia de Sud-Est.
E un cartier foarte liniștit.
Când se întâmplă așa ceva...
parcă explodează o grenadă.
Nu înțelegeam de ce fusese ucisă Bich.
PRIETENĂ DE FAMILIE
Eram foarte tulburată. Nu-mi venea să cred ce s-a întâmplat.
Uneori, mergeam la ea acasă și stăteam cu ea,
luam masa cu ei.
Erau foarte primitori.
Oameni foarte generoși...
care își iubeau prietenii.
Hann lucrează cinci zile pe săptămână.
Nu are treabă cu mafia, jocuri de noroc sau băutură.
E un om modest, cu picioarele pe pământ.
Erau oameni foarte liniștiți. N-au deranjat pe nimeni.
E foarte trist.
Mă sperie că e aleatoriu.
Dacă ar fi existat o motivație,
puteai spune că au avut un scop.
UN ATAC FATAL ZGUDUIE ORAȘUL
Vom face absolut tot posibilul
să-i identificăm și să-i arestăm
pe suspecții care au ucis-o cu brutalitate pe Bich Pan
și care i-au terorizat soțul și fiica.
Dl Pan este în stare gravă.
Din fericire, fiica sa nu a fost rănită în incident.
Facem apel la oricine are informații
și care ar putea ști cine sunt suspecții, să ne contacteze.
Se făceau cercetări de șase ore.
La început, nu am aflat nimic util.
Dar, în sfârșit, am obținut informații.
Am aflat despre o persoană care avea legături cu familia.
Îl cheamă Danny Wong.
E traficant de droguri.
Și a avut o relație cu Jennifer Pan.
Un fost iubit implicat în afaceri dubioase e un detaliu important.
Trebuia să ne fi menționat.
Ne gândeam că acest Danny Wong...
Poate că din cauza lui fuseseră atacați.
Oare avea legătură cu traficul de droguri?
ZIUA A TREIA
Bine? O să începem imediat.
Bine.
Vă prezint formularul. Am pornit înregistrarea.
Voi citi formularul. Reprezintă acordul dv. pentru înregistrare.
„Înțelegeți consecințele falsului în declarații?”
- Da. - Spuneți-vă numele și...
- Mă numesc Daniel Wong... - Mai tare.
Numele meu e Daniel Wong și îmi dau acordul să fiu înregistrat.
Bine.
ORA 16:19
Ce făceați în seara cu pricina?
- Întreb... - Eram acasă, dormeam.
Acasă. La ce oră ați ajuns acasă?
Era luni.
Luni am ajuns acasă pe la nouă.
Până în 22:30, cam pe-atunci.
Ați avut probleme cu poliția pentru droguri?
Am fost acuzat de posesie și trafic,
dar m-am oprit.
De îndată ce am avut probleme, n-am mai făcut nimic.
Bine. Spuneți-mi despre relația cu Jen.
- Sunt fostul ei iubit. - Bine.
Da, am început relația spre finalul liceului.
Bine.
Și am continuat până acum doi ani.
- Bine. - Dar nu puteam...
Nu am...
Voiam să rămânem împreună,
dar am avut o mare problemă cu părinții ei.
- De ce? - Ai ei erau foarte severi.
Nu îi lăsau timp pentru relații.
Au fost alte motive?
Probabil pentru că nu câștigam destul.
Lucram la Boston Pizza.
Și nu au fost de acord.
Am fost împreună șapte ani și n-am fost niciodată
să iau cina cu ei sau ceva.
Bine. Deci...
Apoi ea a vrut să continue relația și i-am spus:
„Știi, părinții tăi nu vor să fim împreună.
Și nu avem ce face.”
Și mi-am văzut de viață.
Bine. Și aveți iubită?
- Ce? - Aveți iubită?
- Acum? Da. - Bine. Cum o cheamă?
- Christine. Da. - Christine. Bine.
- Dar încă mai vorbiți cu Jen. - Încearcă să mă sune.
Din când în când, o mai sun, să văd ce face.
Amândoi am tot fost hărțuiți cu telefoane.
- Tu și Jen? - Da, eu și Jen.
Bine. Și ați primit aceste telefoane...
Până acum două zile.
Acum două, trei zile.
Mă sunau, răspundeam,
nu ziceau nimic cam zece secunde, apoi închideau.
S-a întâmplat de nenumărate ori
și devenise ridicol.
De 100 de ori, cred.
Apoi au trecut de la asta...
- La mesaje. - Și ce scriau?
„Vă urmărim.”
Și Jen primea astfel de apeluri?
Da.
A venit la muncă la mine, să îmi aducă de mâncare, să vorbim.
Eram prieteni.
Mă tot întrebau ce caută acolo.
- „I-am spus să plece.” - Da.
În ultimul mesaj scria: „Poc, poc, poc.”
- E important. Nu? - Da.
- Era un mesaj? - Da, un mesaj.
- Un mesaj - „Poc, poc, poc.”
„Ha, ha, ha.” Foarte aiurea.
- Da, aiurea. - Da.
Bine.
Se pare că Danny Wong fusese apelat de sute de ori
în ultimele luni, la fel și Jennifer.
Mesajul suna așa: „Poc, poc, poc.”
După o săptămână,
părinții lui Jennifer sunt împușcați în casă.
ORA 18:23
Credeți că ce s-a întâmplat deunăzi
are vreo legătură cu dv.?
Nu? Pentru că...
Sunt aproape sigur că nu are nicio legătură cu drogurile mele.
Nu-i de colo!
- Da. Sunt sigur. - Cum de sunteți sigur?
Nu te împușcă nimeni pentru un gram de marijuana.
Pentru așa ceva.
Asta e...
- O să ies puțin. - Da.
Dacă îți mai amintești ceva...
- Notați-vă datele și orele. - Da.
- Vă întreb iar, da? - Bine.
Ies și eu puțin, să mă liniștesc.
Ceva nu era în regulă aici.
Parcă aveam și mai multe întrebări.
Să fi fost Danny Wong ținta?
Sau Jennifer?
Trebuie să aflăm tot ce puteam despre Jennifer Pan.
Cu cine umbla, pe cine avea în cercul ei de prieteni.
Oare se întâmplase ceva
care să ne explice de ce avusese loc incidentul?
Am cunoscut-o pe Jennifer când aveam 13 ani.
Am mers împreună în multe excursii
și uneori mergeam la patinaj sau la film cu un grup de prieteni.
Era o companie plăcută.
Jennifer era plină de viață, fericită, încrezătoare și foarte sinceră.
Vorbea și despre Daniel din când în când.
Păreau fericiți la început,
dar relația lor era una tumultuoasă.
Numai suișuri și coborâșuri.
Sufereau mereu, se despărțeau, se împăcau.
Sincer să fiu, nu cred că Daniel era potrivit pentru ea.
Îmi amintesc când Jennifer lucrase toată vara ca să strângă niște bani.
Și i-a cheltuit pe o pușcă de paintball pentru el.
Eu n-aș fi dat vreo două mii de dolari pe echipament sportiv.
Dar ea a zis că îi face plăcere. Nu i-ar fi cheltuit ea.
Poliția din York încă mai caută indicii
în cazul atacului de luni, care s-a soldat cu o victimă în Markham.
Anchetatorii nu exclud nicio posibilitate,
inclusiv varianta în care atacatorii să fi nimerit în casa greșită.
John Vennavally-Rao, CTV News. Markham, Ontario.
Primeam apeluri de la vecini și de la comunitate.
Erau panicați cu toții.
Se temeau că pot avea de suferit.
Scuze. Câte o întrebare.
Voiau răspunsuri.
Nu știm de ce ar împușca o femeie nevinovată
și ar încerca să-i ucidă soțul ca să fure niște mărunțiș.
Nu are nicio noimă.
Poliția caută martori în această seară.
Până acum, au un singur indiciu.
E vorba de o înregistrare nu tocmai clară.
Sunt imagini surprinse de camera unui vecin.
Există imagini care pot duce la identificarea celor trei suspecți
care au terorizat o familie.
E un moment important.
Filmarea e de vizavi și surprinde casa familiei Pan.
Din fericire, am putut vedea trei suspecți intrând în casă.
Apoi, după vreo 30 de minute, i-am văzut ieșind.
Unul a ieșit foarte repede,
apoi, la scurt timp, au mai fugit doi din casă.
Toți cei trei suspecți au intrat pe ușa din față.
Ce mi se părea important...
Nu au forțat ușa.
V-a intrat cineva în casă?
A intrat cineva și am auzit împușcături.
Nu știu ce se întâmplă. Sunt legată la etaj.
Au intrat și v-au legat?
Da.
Ai auzit cum au intrat în casă?
- Au sunat la ușă? - Nu.
- Au spart ușa, ceva? - Nu.
Bine.
Ne mai poți spune ceva care să ne ajute?
Trebuia s-o chem pe Jennifer la un nou interogatoriu
și să-i pun niște întrebări mai dificile.
Voiam să știu cu cine umbla.
Ce se întâmpla cu Danny Wong.
Nu-mi amintesc nimic.
Voiam să știu totul despre ea.
Ești gata?
ZIUA A PATRA INTEROGATORIUL 2
Bine, Jennifer. Acum înregistrăm.
Nu e ceva nou. Am mai făcut asta o dată.
Nu mai e nimeni în cameră,
iar Deborah Gladding monitorizează interogatoriul.
Lui Jennifer îi era greu să se mai supună unui interogatoriu.
Dar speram că se simțea în largul ei și avea să ne vorbească sincer.
Avea ocazia să ne spună ce se întâmplase.
Sunt stresată.
N-ai de ce. Da?
Știu că e greu.
Dar adevărul îți conferă liniște. Da?
Spune-mi despre relația ta cu Daniel.
A fost foarte greu.
- Am fost colegi de liceu. - Da.
A durat vreo șase ani, dar eu nu aveam voie să am iubit.
Ieșeai cu el fără acordul părinților tăi.
Da.
Te-ai gândit că, dacă Daniel n-ar mai fi vândut...
Oare nu asta i-a atras la voi, sume mari de bani?
E o întrebare evidentă.
Eu nu...
L-am întrebat ce face și a zis că vinde.
Dar nu i-am cerut detalii.
Nu mai sunt cu el, nu mă privește.
Ai avut de suferit în ultima vreme
de pe urma vreunor amenințări?
- Da. - Povestește-mi, te rog.
El are...
El spune că e un prieten,
dar toți spun că e iubita lui.
Mi-a trimis un mesaj,
să-l las pe Daniel în pace.
De ce a făcut asta?
Din gelozie.
Deci crezi că e iubita lui.
Nu vreau să...
Nu știu 100%, așa că nu o acuz.
Dacă nu ești sigură și nu vrei să o acuzi,
de ce crezi că e ea?
Pentru că mi-a scris personal pe Facebook că sunt proastă.
Uneori, când îi scriu,
îmi trimite mesaje folosind telefonul lui,
spunând că e cu iubita lui, Christine,
și să-l las în pace.
De ce nu mi-ai spus despre asta
când am vorbit deunăzi?
Se întâmplaseră multe și nu mi-a trecut prin cap.
Jennifer ne sugera
că iubita lui Danny Wong era implicată cumva.
SUNTEM CU OCHII PE TINE
Că apelurile cu care erau hărțuiți el și Jennifer
porneau cumva de la Christine.
Ca să scape de ea.
Oare era vorba de un triunghi amoros?
Însă cum de au căzut victime părinții?
- Au aflat că erai cu Daniel? - Într-un final.
Și cum a fost?
Nasol.
Explică-mi ce înseamnă „nasol”.
Cine s-a împotrivit să ai un iubit?
- Tatăl meu. - Tatăl tău?
Povestește-mi.
Mi-a dat un ultimatum.
Să aleg între Daniel și ei.
Și am ales să stau acasă, cu familia mea.
Dar, deși el și-a văzut de viață...
Eu... Voiam să rămânem prieteni.
Bine. Și ce s-a întâmplat?
La început, am ținut legătura telefonic cu Daniel,
dar m-au prins.
Și...
Mi-au luat mobilul.
Și au zis că mă duc ei unde am nevoie.
Așa că mă trezeam, mă duceam la lecțiile de pian,
mă duceam la profesorul meu,
dar cam atât.
Jennifer venea săptămânal la mine la lecții,
iar tatăl ei o aducea cu mașina.
Era o pianistă excepțională.
Câștiga toate concursurile, an după an.
Era cea mai bună.
Devotamentul părinților ei,
miile de dolari cheltuiți pe an pe concursuri...
era incredibil.
Într-o zi, la una dintre lecții,
a început să plângă.
Era inconsolabilă.
Nu o mai văzusem vreodată așa.
Mi-a zis: „Fernando, ai mei nu au încredere în mine.
Mă urmăresc peste tot.
Nu vor să ies cu iubitul meu.
Tatăl meu nu îl acceptă.
Nu vrea să-mi pierd timpul.
Să umblu cu un bucătar.
Mă scot din minți.”
Ce părere avea tatăl tău despre el?
A zis că nu sunt de nasul lui.
Că nu avea niciun viitor...
că n-ar putea întreține o familie.
Zi-mi despre el! Spune-ne ce simți acum.
M-a ajutat într-o perioadă grea din liceu,
când eram mai mică.
Am astm,
iar când am mers în Europa, mi-a fost rău.
El a avut grijă de mine.
Încă îl mai iubești pe Daniel, nu?
Da.
ORA 11:27
Ce planuri aveai?
După ce terminai liceul, ce voiai să faci?
Eu...
Îmi doream să studiez chineziologia,
dar tata insista să lucrez în domeniul medical,
ca să fie mai de viitor.
Se poate spune că știa că nu aș avea tăria să fiu doctor,
așa că a vrut să devin farmacist.
Bich Ha a spus că fiica lor a studiat farmacia,
dar nu și-a găsit de lucru după absolvire.
Era foarte îngrijorată din cauza asta.
Își dorea ca fiica ei să aibă succes.
Să nu o judece societatea.
Îmi amintesc că, în liceu,
toți trebuiau să fie doctori, dentiști, avocați sau ingineri.
Alte opțiuni nu aveam. Poate contabil.
Erau multe familii de imigranți,
oameni din Hong Kong, Taiwan, Vietnam, de peste tot.
Și toți erau presați de părinții noștri.
De parcă n-ar fi destul de greu,
Jennifer nu era cea mai bună din clasă.
Nici pe departe.
Era o școală la care se lua numai zece.
Ai studiat farmacia? Ai intrat la Facultatea de Farmacie?
- Nu? - Nu.
Și tatăl tău ce părere are?
Nu știa. L-am mințit.
- Cum l-ai mințit sau ce i-ai spus? - Că sunt la facultate.
Adică?
Că studiez medicina, științe.
- Științe. - Da.
Și mama ta știa că nu mergi la universitate?
Nu.
Ai tăi credeau că ai fost la facultate.
Da.
Cred că glumești!
- Unde credeau că studiezi? - La Ryerson.
Bine.
Mă duceau la Toronto și credeau că merg la ore.
Da.
Dar nu mergeam.
E foarte important.
E un scenariu de nivelul unui agent sub acoperire.
Și tu ce simțeai?
Cum te-ai simțit când îți mințeai părinții?
M-am simțit vinovată, dar, de câte ori aduceam vorba...
Aveau...
Aveau numai pretenții.
Așteptările mari nu sunt neapărat apanajul culturii vietnameze.
Dar sunt părinți severi,
care pot ajuta sau distruge un copil.
Dacă ești într-un mediu în care trebuie să fii primul mereu,
iar tu nu te ridici la așteptările lor, rezultatele pot fi nefaste.
Nu numai că Jennifer își mințise părinții că intrase la facultate,
dar a și continuat să mintă preț de patru ani.
A falsificat o diplomă de la Universitatea din Toronto.
E șocant.
- Și nu au intrat la bănuieli? - Nu.
Dacă Jennifer e în stare să recunoască că a mințit patru ani,
asta schimbă întreaga premisă.
Oare cu ce ne-o mai fi mințit?
Să vorbim despre apelul la Urgențe.
- Bine. - Bine?
- Poliția... - Ajutor! Vă rog!
Calmați-vă! Ce se întâmplă?
A intrat cineva și am auzit împușcături.
Nu știu ce se întâmplă. Sunt legată.
Am ascultat de câteva ori apelul.
Sunt legată la etaj!
Am analizat-o în detaliu,
am ascultat-o, am reluat-o și am disecat ce se întâmplase.
- Poți să încui ușile? - Nu.
Am mâinile legate la spate!
Aveam telefonul în buzunar!
Ce nu înțelegeam eu
era cum reușise să apeleze numărul de Urgențe
cu mâinile legate la spate de o balustradă.
Cum ai ajuns cu mâinile la spate?
Mi-a spus să mă ridic ca să-mi lege mâinile.
Încercam să slăbesc legătura ca să...
Dar m-a legat foarte strâns.
M-a strâns până am țipat.
Apoi m-a lăsat.
Deci aveai mâinile la spate.
M-a apucat și m-a dus la parter.
Te-a percheziționat?
Slavă Domnului, nu!
Ar fi găsit telefonul.
Deci erai legată de balustradă.
Poți să-mi arăți? Ridică-te, întoarce-te...
Arată-mi cum aveai mâinile legate.
Pot să-ți spun?
Știu că e un eveniment traumatizant,
dar încearcă să te detașezi.
Eu vreau să văd cum poți scoate telefonul de la brâu.
Ridică-te și arată-mi cum ai făcut-o.
Pune-ți asta la talie, ca exemplu.
Bine? Scoate-ți puloverul și sună.
Mi-am dat seama că o afecta.
Nu voia să retrăiască acele momente.
Dar voiam să știm cum a reușit.
Ridică-te și întoarce-te.
Pune asta unde era telefonul.
Așa. Întoarce-te ca să... Nu te uita la mine.
Să fie exact ca...
Aici e balustrada. Pune-ți mâinile la spate.
Bine.
Te mai poți mișca?
Cât poți să-ți miști mâinile?
- Mi-au legat brațul. - Da?
- În jurul balustradei. - Da.
- Dar aveam mâinile legate. - Ambele mâini.
Ăsta e brațul legat de balustradă?
- Da. - Bine.
Cum poți ajunge la telefon?
Cum formezi numărul?
911.
Și vorbești așa?
Da, țipam la telefon.
Și cum auzeai?
Am dat volumul la maxim.
Da.
Deci exact așa vorbeai, legată de balustradă.
- Da. - Bine, e suficient. Ia loc.
Pune-ți puloverul.
Da. Pune-ți puloverul. Da.
Faptul că a putut să-ți scoată telefonul și să sune
e foarte interesant.
Dar nu ne-a determinat să schimbăm abordarea.
De ce te-au lăsat în pace?
Întrebarea era: „De ce ai lăsa un martor?”
Nu are nicio logică.
Dacă împuști doi oameni, pe al treilea nu?
De ce nu te-au omorât?
A spus că am cooperat.
Jennifer, tu ai recunoscut că ai mințit.
Ți-ai mințit părinții că mergi la facultate.
Te întreb ceva.
S-a întâmplat până acum, la interogatoriu, să mă minți?
În ce îl privește pe Daniel?
Când ai spus că nu umbli cu droguri,
că nu ai nicio legătură, și că nu aveați sume mari de bani?
Dar asigurare de viață?
Părinții tăi au asigurare de viață?
Cred. Nu știu.
- Nu știi... - Știu că au...
- Eu am una. - Da.
Iar mama...
Aveau una pentru mine când eram mică.
Dar jumătate din bani s-au dus pe facultate.
Jumătate s-au dus la asigurare și, când au aflat
că n-am mers la facultate...
- Mi-au cerut banii înapoi. - Stai puțin.
Mi-ai spus că nu știau că n-ai fost la universitate.
Când au aflat că n-ai făcut facultatea?
Le-am spus că am absolvit, dar că n-am mers la facultate.
Că am fost doi ani, dar n-am terminat.
Bine.
- Și și-au cerut banii înapoi? - Da.
Revenim la altă întrebare dificilă.
Resentimentele pe care le-ai trăit față de ai tăi
fiindcă se amestecau în viața ta și te-au închis în casă.
La urma urmei, îmi iubesc părinții și am ales să stau cu ei.
Dacă voiam, puteam să plec, dar n-am făcut-o.
Voiam să stau cu ei și să am grijă de ei.
Deci nu ai fost implicată în niciun fel?
Nu.
- Desfășori activități ilegale? - Nu.
Bine. Bate cineva. O clipă.
Eu sunt.
Te simți bine?
Da, e în regulă.
Vrei să mergi la baie?
- Da, te rog. - Bine.
Scuze. Sunt dată peste cap.
Bine. Da. Te descurci bine.
Fac tot ce pot. Știu că nu am făcut cele mai bune alegeri.
Dar nu-ți face griji!
Învățăm, iar tu ai făcut tot posibilul, nu?
Era ceva ce simțeai că trebuie să faci.
Îmi amintesc doar fragmente...
Nu vreau să spun ceva greșit.
Da, dar o să se lege într-un final.
O să aflăm adevărul.
Pentru că spui adevărul, nu?
Era clar că nu ne spune totul.
Își tot mângâia părul.
Era agitată.
Se atingea pe burtă.
Eram convins că știa ceva.
Dar mai exista un singur martor ocular, tatăl ei, Hann Pan.
Și nu-l puteam interoga, fiind în comă.
Până atunci, posibilitățile erau multiple.
Merg să eliberez holul și apoi te conduc afară. Bine?
Jennifer a fost foarte tăcută în drum spre casă.
Mințise. Nu făcuse nicio facultate.
Îndrugase o sumedenie de minciuni în ultimii patru ani.
Dar știu că fusese presată să aibă succes.
Părinții mei au venit din Caraibe și aveau așteptări mari,
să fiu mai bună decât alții.
Așa că eu înțelegeam complexitatea situației.
Ca părinte, m-ar fi scos din minți.
E șocant că a putut duce o astfel de viață.
Și ce a făcut în cei patru ani?
Trebuia să aflăm răspunsul.
ZIUA A CINCEA
Poliția a înființat un post de comandă în cartier
pentru a-i liniști pe locuitori și a prelua informații.
Jack Heath, viceprimarul Markham.
Subliniem că a fost un incident izolat
și că nu se întâmplă prea des.
Markham e un oraș sigur.
Avem un departament de poliție excelent
și își fac treaba.
Omuciderile atrag atenția inițial.
Dar oamenii obosesc ulterior.
Noi trebuia să îi ținem în alertă pe toți.
Mai ales pentru echipa mea.
Am discutat cu cei de la spital.
Și am aflat că Hann Pan era scos din comă.
Atunci s-a schimbat cursul anchetei.
Aveam ocazia de a înțelege ce s-a întâmplat în acea casă.
Și informațiile proveneau de la cineva
care înfruntase moartea.
Se auzea doar bâzâitul aparatelor dlui Pan.
Primul lucru pe care l-am observat a fost că avea ochiul drept vânăt
și un punct foarte mic...
chiar lângă nas.
Acolo fusese împușcat.
Dl Pan ne-a povestit ce s-a întâmplat în acea noapte.
S-a culcat devreme.
Soția lui fusese la dans.
Și Jennifer era acasă.
Dl Pan a fost trezit de un bărbat înarmat
care i-a spus să se ridice și să coboare.
Soția lui era în sufragerie.
Era isterică.
Le spunea întruna că nu aveau bani.
„Nu avem bani. Ne puteți lăsa în pace?”
Unul dintre bărbați i-a spus să tacă.
Detectivul MacDonald m-a sunat și m-a întrebat: „Stai jos?”
Dl Pan mi-a spus că era pe canapea și l-au lovit cu pistolul.
Dna Pan stătea pe altă canapea.
Îi implora.
Între timp,
Jennifer a coborât scările alături de unul dintre suspecți.
Nu era legată de mâini
și părea să discute degajat cu ei.
- Am nevoie de ajutor! - Calmați-vă! Ce se întâmplă?
A intrat cineva și am auzit împușcături. Nu știu ce se întâmplă. Sunt legată.
Îți bați joc de mine!
Mi-a spus să mă ridic, ca să-mi lege mâinile.
Apoi m-a apucat și m-a dus la parter.
Și am auzit două focuri de armă.
Mama a țipat.
Numai minciuni.
Nu te grăbi! Nu te...
Eram convins că era implicată
în uciderea mamei ei și în tentativa de omor a tatălui ei.
Am trimis imediat agenți de poliție la spital.
Nu aveam de gând
s-o las pe Jennifer în salonul tatălui ei.
ZIUA A NOUA
M-am întors să vorbesc cu dl Pan,
să văd dacă mai are informații.
De data asta, s-a aplecat și mi-a zis:
„Folosiți-vă metodele voastre.
Folosiți-vă metodele ca să aflați ce a făcut Jennifer.
ZIUA A 14-A INTEROGATORIUL 3
Bine. Intră!
ORA 14:40
Ia loc aici!
Da.
Stai aici, dacă se poate.
Bine.
Al treilea interogatoriu cu Jennifer a fost unul esențial.
Te anunț din start...
Nu mai urmăream înregistrarea.
...înregistrat audio-video, da?
E pentru protecția ta și a mea. Dacă întreabă cineva...
Eram în camera de monitorizare, lipiți de geam,
așteptând să vedem cum se va desfășura interogatoriul.
Desigur, nu trebuie să dai o declarație dacă nu vrei.
Înțelegi?
Vreau s-o fac.
Bine. Stai puțin.
Jennifer a arătat că e capabilă să mintă ca să-și acopere urmele,
să-și mintă apropiații ani la rând.
Întâmpinăm probleme tehnice.
O să-mi mut echipamentul în cealaltă cameră.
Apoi ne mutăm acolo. Alături, bine?
Dar acum avea de-a face cu Bill Goetz,
un detectiv expert în identificarea minciunilor.
Jennifer își găsise nașul.
Hai să mergem dincolo, bine?
Spune-mi despre pian. Când ai început să cânți?
La patru ani.
Am luat și eu lecții în primară. Încă mai știu „Swans on the Lake”.
Atât știam să cânt.
Zi-mi despre părinții tăi.
Ai simțit vreodată că nu puteai să te ridici la nivelul așteptărilor lor?
- Da. - Înțeleg sentimentul.
Că nu ești atât de deșteaptă pe cât te credeau.
Da.
Cum ai reușit să-i minți că ești la facultate?
Când îmi cereau ceva, încercam să le fac un document.
Bine. Ce fel de documente ai...
- De credit și carnete de note. - Bine.
Bine. Și cum le-ai făcut?
În Photoshop.
Photoshop. Bine. Și n-au intrat la bănuieli?
- Nu, nu prea. - Nu?
Sunt convins că au fost și unele zile când te gândeai:
„Asta e ziua în care o să le spun.” Dar nu ai fost în stare.
Bine.
Așa...
Dacă te-ar fi lăsat părinții tăi, ai mai fi și acum cu Daniel?
Dacă nu se amestecau. Ce s-ar fi întâmplat?
Poate că mai eram cu el. Nu știu.
Dar el și-a văzut de viață.
Bine.
Și cum te-ai simțit?
El era singura persoană care mă întregea.
Simțeam că lipsește o parte din mine.
Nu mai eram fericită nicicum.
Prietenii mei își vedeau de viață și eu băteam pasul pe loc.
Parcă rămâneam în urmă.
Bine.
Când ți-a fost cel mai greu, ce ai făcut?
M-am automutilat.
Le luăm pas cu pas. Bine?
ORA 16:23
Motivul pentru care m-au chemat azi aici
este că sunt expert în ceea ce noi numim „verificarea adevărului”.
Nu sunt detectiv la Omucideri.
Jennifer nu știa că în Canada poliția are voie să mintă.
Dacă nu discredităm justiția, avem voie să facem asta.
În orice caz, treaba mea e să verific detaliile criminalistice.
Bine?
Au cercetat îndeaproape toată casa.
Știi ce pot face sateliții?
Nu.
Când te uiți la filme la televizor
și vezi casele din satelit?
Când se mișcă oameni prin case,
ca o radiografie.
Putem verifica dacă oamenii sunt poziționați așa cum ni s-a relatat.
Sau se mișcă altfel?
Bill Goetz i-a creat o imagine pe baza sateliților.
O minciună, evident,
ca Jennifer să-și dea seama că nu a relatat adevărul
și ar putea avea nevoie de o altă minciună.
Știi cine a fost în casa aia?
Nu știu.
Ba da, Jen. Fără îndoială.
Problema e următoarea. Uită-te la mine!
Tatăl tău nu trebuia să fie martor.
Asta a fost problema.
Bine? Tatăl tău nu trebuia să trăiască.
Ai descris un negru cu codițe.
Nu a fost niciun negru cu codițe.
Ni l-ai descris bine pe tipul care era cu tine,
și nu era negru.
- Dar... - De ce ai spus asta?
- Asta îmi amintesc. - Nu.
Ești implicată.
Nu-i așa?
Ce s-a întâmplat?
Jen?
Nu te-ai gândit la detalii, nu?
Iar tipii ăia n-au venit să vă ia banii.
Au venit să-ți împuște părinții.
Și nu au ajuns acolo din întâmplare.
A fost ceva plănuit.
Dar, odată ce au început, nu i-ai mai putut opri, nu?
Nu-i așa?
Jen?
- Voiam să se oprească. - Știu.
De ce nu s-au oprit?
De ce?
Nu știu cine erau.
Dar ai contribuit la plan, nu-i așa?
Nu-i așa?
Jen?
Îți pare rău, nu?
Poftim?
Nu-i nimic.
Vorbea foarte încet.
Nu te aud.
Ideea era să mă ia pe mine.
Să te ia pe tine?
Voiam să mă omoare.
Aproape că nu-mi venea să cred ce aud.
De ce?
Nu mai voiam să trăiesc.
Oare era adevărat?
Planul era să omoare toată familia?
Nu, doar pe mine.
Ce s-a întâmplat?
Nu știu.
Bine. Ce știi?
De ce să mori tu?
Pentru că nu voiam să mai fiu aici.
De ce nu?
Pentru că eram o mare dezamăgire.
Și cum s-a ajuns aici?
Nu trebuia să fie așa.
Bine, înțeleg. Cum s-a întâmplat?
Ce le-ai cerut?
Să vină.
Și să mă omoare.
Și cât urmau să ceară?
Două mii.
Bine.
Cum îl cheamă? Cum i se spune?
Homie. Homeboy.
Bine. Nu avea să vină când voia.
Sigur știai când avea să vină.
Cum ați plănuit?
Mi-a trimis mesaj.
- Poftim? - Mi-a trimis mesaj.
Care era înțelegerea?
2.000 de dolari ca să mă omoare.
Apoi m-au sunat ca să poată intra.
Bine. Cum au făcut asta?
Ce întrebare ți-au pus?
Ți-au trimis mesaj?
Un mesaj. „Acces VIP.”
- Ce înseamnă asta? - Să știe că pot intra.
După ce a venit mama ta, ce ai făcut?
Am coborât și i-am salutat.
M-am prefăcut că verific ușa.
Trebuie să te ridici fiindcă nu te aud.
Cum ai luat legătura cu Homeboy?
Printr-un prieten.
Bine. Care?
Nu-l mai găsesc.
Cum îl cheamă?
Era clar că aveam nevoie de un mandat pentru telefonul lui Jennifer.
Pentru a afla cu cine se asocia
și cum a făcut asta.
Jen?
Am identificat imediat mesajele.
Am văzut că a primit unul de la Homeboy.
VREAU SĂ ȘTIU CÂND SE REZOLVĂ.
TE GÂNDEȘTI?
JENNIFER: AZI NU. CINĂ
Era grăitor.
Dar era doar începutul.
Însă și mai interesantă era
discuția dintre Daniel Wong și Jennifer.
JENNIFER: MĂ IUBEȘTI ȘI VREI SĂ FIM ÎMPREUNĂ?
DANIEL: NU SUNT ÎN APELE MELE, JEN
ÎMI PARE RĂU
„Jennifer: Cum adică? De ce îți pare rău?
Poți răspunde, te rog?”
Daniel îi scrie: „Nu știu cum să-ți spun.
Și eu simt ce simți tu,
dar pentru ea.”
„Jennifer: Deci simți pentru Christine ce simt eu pentru tine?
Atunci, anulează cu Homeboy.”
„Daniel: Să anulez cu Homeboy?
Ai zis că vrei asta cu sau fără mine.
Ai spus că vrei asta pentru tine.”
Apoi, Danny s-a enervat pe ea.
DANIEL: MEREU TREBUIA SĂ FIU PRECAUT CU TINE
ÎȚI CÂNTAM ÎN STRUNĂ MEREU
IA LEGĂTURA CU HOMEBOY
Așa și-a tăiat craca Danny Wong.
APEL HOMEBOY
E clar că a ajutat-o pe Jennifer să-l contacteze Homeboy.
HOMEBOY: E TIMPUL
Erau informații vitale.
Îl găsiserăm pe unul dintre complici.
Trebuia să-l găsim.
Am desemnat o echipă de supraveghere pentru el
și i-am analizat și lui telefonul.
Am cercetat mai multe telefoane.
Astfel, am reușit să identificăm cine erau suspecții.
I-am identificat pe Eric Carty,
pe David Mylvaganam
și pe Homeboy, Lenford Crawford, ca suspecți.
DANIEL: CE FACI?
JENNIFER: AȘTEPT SĂ MĂ SUNE HOMEBOY
DANIEL: BINE
AI GRIJĂ
Lenford era un individ cu care umbla Danny,
un narcotraficant.
Aveau să fie arestați.
Rahat! Bine. Îl știi pe puști, nu?
Da.
- A venit poliția la el la muncă. - Și l-au săltat?
Da.
Îl acuză de complicitate.
Cred că glumești.
Să-mi bag! Nu știu ce se întâmplă.
Incredibil.
O să se afle totul.
Trebuie să ajungem la o concluzie, fiindcă nu erai vizată tu.
Bine? Doar părinții tăi erau țintele.
Asta vrei să spun?
- Dar nu... - Zi-mi ce s-a întâmplat.
Vreau să-mi spui că planul era pentru ai tăi.
Dar...
Oricum o să aflăm totul.
Bine? Deja...
Eram de vreo patru ore în interogatoriu.
Jennifer ne-a spus că asasinii greșiseră ținta.
Se întâmplă adesea ca infractorii să nu fie tocmai isteți,
dar n-ar fi putut să ucidă persoanele greșite.
Prostii. Ea a pus totul la cale.
Nu e bine să ai secrete, nu?
O să se destrame totul.
Jen?
Așteaptă puțin!
În acel moment, pe baza probelor pe care le strânseserăm,
am reușit să înțeleg exact ce se întâmplase.
Jennifer a primit un mesaj de la Homeboy: „E timpul.”
Apoi a așteptat până s-a întors mama ei de la dans
și a venit să-i spună noapte bună.
Apoi s-a dus la ușă și a descuiat-o.
Și-a lăsat părinții la mila lor.
Apoi s-a întors sus,
unde a continuat să le trimită mesaje suspecților.
Credem că a aprins și a stins luminile,
ca semn că pot intra în casă,
apoi s-a întors în dormitorul ei, să aștepte.
Vă imaginați groaza pe care au trăit-o Bich și Hann
când au intrat străinii în casă.
Tată?
Sun la poliție!
Doamnă.
Alo?
Sunt teafără. N-am nimic!
E malefic.
E cât se poate de malefic.
ORA 18:59
Bine.
Vreau să mă asculți cu atenție. Bine, Jen?
În acest moment,
te voi aresta pentru omor.
Și tentativă de omor și înțelegere în vederea săvârșirii omorului.
Înțelegi?
Spune-mi dacă înțelegi acuzațiile.
- Da sau nu. - Da.
Da, bine.
E datoria mea să te informez că ai dreptul să...
Poliția a făcut o arestare în cazul crimei din Markham
și aflăm cu stupoare că fiica victimei este acuzată
de plănuirea uciderii mamei sale.
Fiica victimei, Jennifer Pan, este cea care a organizat
uciderea mamei ei, Bich Ha Pan,
și rănirea tatălui ei, Huei Hann Pan.
JENNIFER PAN, O VIAȚĂ DUBLĂ
M-am uitat la soția mea și nu-mi venea să cred.
Îmi scăpase ceva? Ce anume n-am observat?
Lumea este absolut îngrozită de faptul că o persoană
îi poate ucide pe cei care i-au dat viață.
Mi-am amintit imediat de clipa
în care am îmbrățișat-o la înmormântarea mamei ei.
Eu am fost sincer, zdruncinat în acele clipe.
Însă cuvintele mele au fost în van,
m-am simțit trădat.
DE LA VICTIMĂ LA ACUZAT
În dimineața următoare, am rămas șocată.
Cum s-a întâmplat una ca asta? Când? Ce? Ce se întâmpla?
Eu chiar o compătimeam.
Nu-i nimic.
Cum să facă așa ceva?
După arestare, i-am găsit jurnalul.
A fost interesant să aflăm ce gândea.
Jennifer se plângea că părinții ei erau severi,
dar nu voiau să umble cu un traficant de droguri.
Cum spunea Jennifer, se temeau că el i-ar distruge viața.
Restul era legat de Daniel și relația lor.
Desena fluturi și cățeluși.
Voia să aibă o relație de basm cu Danny.
Ăsta era scopul ei.
Și ar fi făcut orice pentru asta.
Acum credem că sutele de mesaje,
amenințările la adresa lui Daniel Wong...
Jennifer le trimisese.
Jennifer îl suna întruna,
încercând să-și facă loc în viața lui, să scape de Christine.
E un comportament obsesiv.
Totul era exagerat, voia să fie cu el.
Jennifer căuta iubire și validare.
Credea că Daniel era singurul care o înțelegea cu adevărat.
Ce s-ar fi făcut fără el?
Înțelegeți?
Dar de ce s-a implicat Daniel?
Era deja într-o relație cu altcineva
și renunțase la Jennifer.
Era vorba de câștigul financiar.
Asigurarea, casa, tot ce ar fi obținut ea.
Jennifer urma să primească circa jumătate de milion de dolari.
Chiar acolo.
Daniel a crezut că o poate influența
ca să aibă parte de bani.
Bine.
Poate ca să-și continue afacerile cu droguri.
Când a aflat Hann Pan, i-a dat un ultimatum.
„I-am spus lui Jennifer că trebuie să înceteze relația cu Danny Wong.
Dacă nu, trebuie să aștepți până mor.”
Și am descoperit că nu era prima ei tentativă de omor.
Ea își mai abordase un prieten cu vreo zece luni în urmă,
și-l rugase să-i omoare tatăl.
Îl și plătise pe acesta.
Însă planul nu a fost dus la capăt.
Dar intenția e clară.
Își făcuse un plan concret. Nu o dată, ci de două ori.
Asta s-a întâmplat? Nu cred.
A mai plănuit așa ceva?
Atunci, să plătească.
Partea cea mai sfâșietoare e că, în noaptea crimei,
când individul înarmat o amenința pe Bich,
ea s-a pus în genunchi
și a spus: „Te rog, nu-mi răni fiica!”
Un juriu din Toronto a condamnat o femeie
că ar fi complotat să-și ucidă părinții.
Jennifer Pan a fost condamnată pentru uciderea mamei sale
și tentativa de ucidere a tatălui său.
La început, n-a avut nicio reacție, dar, când a realizat,
a izbucnit în lacrimi.
L-a ales pe Daniel.
Era hotărâtă să rămână cu Daniel.
Cu orice preț.
Pentru ea, a fost o poveste de dragoste cu final nefericit.
A fost important.
Ce facem noi e important.
Și...
Trebuia să iasă ceva bun din asta.
Nu puteam să aducem înapoi pe nimeni, dar...
Le-am făcut dreptate dnei Pan și dlui Pan.
Jennifer Pan, Daniel Wong și complicii lor
au fost condamnați pe viață, fără posibilitatea de eliberare 25 de ani.
Lui Hann Pan i s-a acordat
un ordin de protecție pe viață față de fiica sa.
În urma unui apel împotriva condamnării pentru omor calificat,
inculpații au dreptul la un nou proces.
Jennifer își susține nevinovăția.