Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BASERAT PÅ VITTNESMÅL AV NU LEVANDE PERSONER...
"VI INSISTERAR PÅ ATT BETRAKTAS
SOM EN DEL AV VÅR GEMENSAMMA AMERIKANSKA HISTORIA
OCH INTE SOM NÅGOT AVSKILT FRÅN DEN."
Ryck fram!
Framåt!
Han är död. Kom nu!
Min kära Billy, jag är så orolig för dig. Varför svarar du inte på mina brev?
Jag vet inte om du får det här. Jag ber för att du ska komma hem.
Jag saknar dig. Varför skriver du inte?
Älskade William, kom snart hem igen. Är allt som det ska?
Jag har varit här i kriget i över ett år.
Jag saknar dig, pappa.
Älskade Michael, jag ber om att få hem dig.
Jag tänker på dig varje dag. Jag saknar dig så mycket.
Det var så länge sen...
Vi är nära floden...
Jag har skrivit två eller tre gånger...
...men nu har det gått lång tid...
Jag är orolig för dig. Varför har du inte skrivit?
Abram David, du skämmer ut dig när du beblandar dig med...
- Nu räcker det, Mary Kathryn. - Det passar sig inte.
- Låt henne gå förbi. - Nej.
Som du vill.
Lena, tysk ubåt klockan 12, vektor sexa, nia, nia, västerut.
Skynda dig!
Se upp!
Ingen fara, miss Lena Derriecott. Ombord på mitt flygplan är du trygg.
Dra upp! Tyskt flyg klockan tre!
- Frun. - Man tackar.
Nu är jag illa ute, Abram David. Mamma iakttar oss säkert.
Vi var ju på stridsuppdrag. Vi behövde undkomma fienden.
- Mary Kathryn är ingen Hitler. - Är du säker på det?
Det är inget att skratta åt. Enligt Edward R. Murrow är Hitler ett monster.
Och det är därför jag rycker in.
Bli inte så moloken.
Jag kommer att sakna dig, bara.
- Tänk att du ska till armén. - Oroa dig inte, du har sett mig köra.
Det är bra övning inför cockpiten.
Det här är allvar, Abram.
Är du orolig för mig
eller att för inte kunna göra Mary Kathryn grön av avund varje dag?
- Kom in nu, Lena. - Jag kommer.
- Hej, mrs Derriecott. Ha en bra dag. - Detsamma, Abram.
Oroa dig inte, Lena. Jag ska ta varje tillfälle att skriva.
Du fick skjuts av den där pojken igen. Ni verkar vara goda vänner.
Har du nåt att berätta för oss?
- Vi är bara vänner. - Det får vi hoppas.
Hon fyller snart 18, Emma.
På universitetet kommer det att vara gott om pojkar.
Ha inte för bråttom, som din mamma hade.
Gå och tvätta dig. Vi behöver din hjälp idag.
Ska bli.
Lena, din mamma har gett mig i uppgift att laga och servera koschermaten.
Mr David vill att jag står för serveringen på din pojkväns fest.
- Han är inte min pojkvän. - Varför ler du i så fall?
Sätt inte griller i huvudet på henne.
Pojken är jude, så det kommer inte på fråga.
- Hon har bara lite roligt, Emma. - Det kan hon ha med en svart pojke.
Och dessutom pratar du om universitetet.
Du vet att vi inte har råd.
Vi ska jobba ihop det som behövs så att flickan får gå på universitet.
Det skulle jag bra gärna vilja se, Susie.
Rabbi Wise har fått till ett möte med president Roosevelt.
Vi måste bidra till räddningsarbetet.
Hitler har mördat två miljoner judar.
Jag har fått höra att det ska vara kvinnor och barn bland dem.
Vi kan inte bara se på.
Vi gör allt för att få myndigheterna att inleda en humanitär insats.
Det är ofattbart fasansfullt.
Nyss var det koncentrationsläger, nu är det utrotningsläger.
Din Abram är modig.
Ursäkta.
Nej tack.
Det är han sannerligen.
Han ville till underrättelsetjänsten, men talar inte tyska flytande.
Äntligen är du på din plats.
Jag kan inte vara här ute, och du borde vara på din fest.
Just en snygg avskedsfest... Alla pratar bara om hur hemskt kriget är.
- Det är det ju. - Jag är hellre härute med dig.
- Jag kommer att sakna dig, Lena. - Och jag dig.
Men...
Jag måste gå in.
Om mamma såg mig här skulle hon slå ihjäl mig.
Men inte Mary Kathryn, tyvärr.
Hon är hemsk som behandlar dig så på grund av din hudfärg.
Det är inte bara därför.
Hon gillar dig.
Hon tror att vi är ett par, men vi är ju bara...
...vänner.
Det har du intalat andra så mycket
att vi kanske själva börjat tro på det.
Kyss mig.
Jag tänker inte kyssa dig.
Du fick mig att älska dig Fastän jag inte borde
Du sjunger så illa.
Du fick mig att åtrå dig Och du visste vad du gjorde
Sluta. Tyst!
Jösses...
Om du kysser mig.
Lena Derriecott,
jag är förälskad i dig.
Jag vet att du känner likadant.
Nu ska jag ut i kriget.
Ta den här ringen och lova att vänta på mig
så att vi kan börja vidkännas det vi alltför länge har förnekat.
Du vet att det inte passar sig i mångas ögon.
Det är bara våra ögon som räknas.
Lena!
- Borde inte du arbeta? - Jo, ma'am.
- Brickan. - Ja, ma'am.
Ja, ma'am.
Hej, mrs Derriecott.
Om ni vill uppvakta min dotter
får ni göra som det anstår en gentleman och be mig och hennes far om lov.
- Är det förstått? - Ja, ma'am.
När jag kommer hem från kriget blir det mitt första åtagande.
- Nåt från mina pojkar? - Jag beklagar.
- Var har du fått ringen från? - En Cracker Jack-förpackning.
- Kära nån! - Förlåt, mamma.
Han har bara varit borta några månader.
Din man har varit borta mycket längre, men honom hör vi inte av.
Passa dig.
Det var visst inget till henne.
När började de med ringar i Cracker Jack-förpackningar?
Tusentals soldatkvinnor som har utbildats av armén
är nu i tjänst både inom landet och utomlands,
men ytterligare tusentals behövs, från alla samhällsskikt.
Expediter, industriarbetare, bibliotekarier, hemmafruar, artister...
Lägg undan det där och lyssna, Lena.
...tar steget in i ett nytt liv och tjänar armén
med de uppgifter armén anser att de utför bäst.
Vissa går officersskola...
Ursäkta.
Oj, förlåt.
Mamma?
Var det där mr Davids bil?
Kom och sätt dig.
Mr David kom med det här till dig.
- Mamma! - Jag vet, vännen.
Hon har inte sagt mycket alls på flera veckor.
Jag vet. Hon har slutit sig.
Stackars pojke.
Och de hade känt varandra sen de var små.
Det känns som igår som han kom hit.
Nu hoppas jag att Lionel kommer hem med pengar till hennes skolgång.
Så vi åtminstone kan ge henne det.
- Har han nånsin kommit hem med pengar? - Sluta nu.
- Jag trodde att du sov. - Du kunde väl inte.
Jag har fattat ett beslut.
Okej.
När jag tagit examen...
...tar jag värvning i armén.
Jag vill strida mot Hitler.
Se på mig, vännen.
Jag vet att du sörjer Abram. Vi är alla ledsna.
Men det är ingen anledning för dig att ta värvning.
Och vad jag har hört är det enda svarta kvinnor får göra i armén
att laga mat och städa åt vita.
Det kan du lika gärna göra här. Nej, du ska läsa på universitet.
För vilka pengar då?
Jag ska ta värvning.
Så fort jag tagit examen.
Så blir det.
- Jag hinner inte. - Du har gott om tid.
Sluta tjata på henne.
Det här är min vagn.
Ta det här. Se nu till att äta.
Hon får ju bara ta med en resväska, och där har du också packat ner mat.
Alla hennes kläder kommer att lukta fläsk och bönor.
Betty-Ann Morris.
Susanne Jones.
Lena Derriecott.
Här! - Nu ska jag gå på.
- Vi kommer att sakna dig. - Och jag er.
- Vi älskar dig. - Och jag älskar er.
- Jag lovar att skriva. - Okej.
- Hej då. - Hej då.
- Bara allt går bra. - Det gör det.
Påstigning!
Gråter du, Emma?
Inga svarta kvinnor får komma i närheten av Europa, för att inte tala om Hitler.
Så torka tårarna, för hon kommer inte längre än till Georgia.
Jag vill be er att följa med mig.
Inte ni.
Ni där borta, följ med mig.
Kommer du?
Jag trodde att det bara gällde vita.
Jag är svart.
Nu har vi åkt över gränsen. Välkomna till sydstaterna.
Här har de segregationen i blodet.
Du har inte sagt ett ord sen vi klev på.
Vad heter du?
Lena Derriecott från Philadelphia.
Johnnie Mae Burton. - Och du?
Bernice Baker från New York.
- Och mulatten? - Hon är inte mulatt.
Hennes mamma är mexikanska och hennes pappa är svart.
Min farbror, faktiskt. Var inte oförskämd.
- Jag menade inget illa. - Det lät som att du gjorde det.
Dolores Washington.
- Det här är min kusin Elaine White. - Hej.
Jag är bara trött.
Jag fick åka upp och bo hos min faster och hennes nio barn för att komma in i armén.
I södern tog de inte emot mig.
När vi två och fyra andra svarta gjorde provet fick vi underkänt.
Jag har läst tre år vid Spelman College och Dolores är historiefantast,
så jag förstod att de bluffade. Vet ni vad hon gjorde?
Hon skrev ett brev till Mary McLeod Bethune.
- Mary McLeod Bethune? - Vem är det?
Kära nån, var kommer du ifrån?
Landet.
Hon är ordförande för Nationella rådet för svarta kvinnor.
Hon är med i presidentens svarta kabinett och nära vän med Eleanor Roosevelt själv.
- Vad vet jag om nån McLoud? - Hon heter McLeod.
Ni bara skrattar åt mig. Ni är värre än min man.
Vad väntar ni på? Rappa på!
Ska jag få samma behandling här som hemma? Hur ska vi komma ner?
Kom. - Vi hjälper er.
Här kommer jag att trivas!
Jag hjälper er ner.
- Hej. Jag heter Hugh Bell. - Lena Derriecott.
Välkomna. Om ni behöver hjälp så har jag varit här ett år.
Jag kan visa er runt.
Gäller det bara henne? Vi vill alla få en rundtur.
Mig får ni hjälpa när ni vill. Ja, jävlar.
Johnnie Mae! Tänk på språket.
- Vadå, är du predikant? - Pappa är det.
Från ett helvete till ett annat, och nu vill hon förpassa mig till ett tredje.
- Du kan åtminstone... - Hon kan hålla för öronen.
Ha födelseattesterna redo.
Ni kan följa med mig.
In där.
Den dörren.
Tack.
Du är ett mål mat från viktgränsen.
Kavla upp ärmen inför sprutan.
Nästa.
Hur länge ska du sticka?
Hur ska det här passa? Jag får inte plats med tuttarna i den här.
"Bröst", Johnnie Mae. Ha lite klass.
De där små kallas bröst.
Martha och Mary är tuttar, och de får inte plats i uniformen.
Det här var enkelt.
Trodde du att vi skulle bo på hotell?
Hon ska hålla sig på avstånd.
Givakt!
Det kommer ni att få höra ofta.
Och när ni hör det ställer ni er på led framför sängarna
med blicken framåt.
Nu! Sätt fart!
Givakt!
Soldater,
jag är kapten Charity Adams.
Jag kommer att vara ert befäl.
Det innebär att när jag säger åt er att göra nåt, så gör ni det.
Armén har regler som måste följas, och de är strikta.
Jag förväntar mig att ni följer dem till punkt och pricka, utan undantag.
Exercisen börjar 6.30. Ni ska vara på plats till reveljen.
Att komma i tid är att komma för sent, så se till att komma tidigt.
Ni har varsitt skåp och varsin koffert, där alla era tillhörigheter ska rymmas.
Inget avancerat smink är tillåtet.
Ni ska raka benen, använda deodorant och duscha minst en gång om dagen.
Och om ni inte kan använda tampong så lär vi er.
Ni ska stå raka i ryggen.
Hållningen är viktig.
Vi går med huvudet högt, ryggen rak och rumpan spänd.
Det är så vi går.
Uniformen ska vara fläckfri, löjtnant Campbell ska visa er hur.
De är skurna för trådsmala vita kvinnor, inte för kurviga svarta,
men många av oss kan nog hantera nål och tråd,
så vi ser till att göra dem perfekta. För perfekta ska de vara, utan undantag.
Ni är inte bara i armén, ni är dessutom kvinnor och ni är svarta.
Och som svarta kvinnor har ni inte lyxen att vara jämnbra med vita soldater,
utan bördan att vara bättre.
Ni representerar inte bara Amerika, utan Amerikas svarta.
Välkomna till kvinnornas armékår.
- Mrs Roosevelt. - Hej, George.
- Var är min man? - Han sitter i möte i Ovala rummet.
Jag förstår. Vem var den där kvinnan vid grinden?
Jag vet inte. Det är andra dagen hon står där.
Jaså? Vad vill hon?
Vill ni att jag tar reda på det?
Gärna. Tack.
Raka i ryggen!
Det finns ständigt fotografer här som fotograferar er,
iakttar er, rapporterar om er.
Många vill att vi inte ska lyckas. Många vill inte ha oss här.
Ner med mössan, soldat.
Till skillnad från vissa andra här har vi mycket att bevisa.
Och nu ska ni bevisa det.
Jag tolererar inget bråk och gnabb.
Jag tolererar ingen respektlöshet.
Jag ljuger inte för er,
och ni ljuger inte för mig heller, för då blir konsekvenserna extrema.
Upp med armarna, soldat!
Om ni tycker att jag driver er hårt, så har ni rätt.
Det beror på att jag gör mitt bästa för er så att ni ska göra ert bästa för mig.
Bättre kan du, soldat. Rör på dig!
Stanna!
Ni tre. Du, du och du, kom hit.
Jag behöver soldatkvinnor som vet vad kamp innebär,
som sen födseln behövt kämpa för sin överlevnad.
Det här var första varningen. Tre varningar, och ni åker ut.
Är det uppfattat?
- Är det förstått? - Ja, kapten.
In i ledet.
Då gör vi ett nytt försök.
Upp med armarna!
Visa att ni har kämpaglöd!
Kom igen nu! Är ni i krig eller sover ni middag?
Hela vägen upp! Snabbare kan ni!
Snabbare!
Sju, åtta, nio, tio!
Sätt fart! Snabbare!
Ner med huvudet.
Kom igen nu! Snabbare!
Sätt fart!
Det här är ingen tebjudning. Visa mig vad ni går för!
Sätt fart då! Jag vill inte behöva glo på din rumpa.
Jag tänker inte åka hem på grund av dig.
Rappa på! Snabbare!
Du klarar det, Lena! Kom nu!
Visa vad ni går för!
Kom igen!
Hon står ju därute i regnet, George.
- Fick vi reda på vad hon vill? - Hon sa att hon vill träffa er.
- Hämta ett paraply, är du snäll. - Ja, ma'am.
- Håll ditt paraply över henne. - Ja, ma'am.
Tack så mycket.
Hej. Du kommer att bli förkyld härute. Du har stått här i flera dagar.
- Jag ville träffa er. - Då måste det vara viktigt.
Jag kommer från West Virginia. Min man arbetar i kolgruvan.
- Jag vet att vi är obetydliga. - Ingen är obetydlig.
Jag vet inte vad jag ska ta mig till.
Det här är mina söner Vernon och Elmer.
- De är jättefina. - Tack, ma'am.
De drog ut i kriget för tre år sen och jag har inte hört nåt sen dess.
Jag är utom mig av oro.
- Skriv till dem. - Det gör jag, men jag får inget svar.
Varför inte?
Mrs Roosevelt, det här händer i hela landet.
Vi hör inget från dem och når inte fram med våra brev.
Så får det inte vara.
Följ med in och berätta mer.
Tack så mycket.
Vad har du gjort med brösten?
Jag har lindat dem, annars får de inte plats.
Elaine, du kan ju sy. Kan du hjälpa henne?
Jag vill inte ha hennes hjälp.
Ge mig skjortan.
Jag har så ont i fötterna. Det här är värre än bomullsindustrin.
- Jag hade väntat mig lite omväxling. - Var det därför du kom hit?
Det och att den jäveln slog mig en gång för mycket.
Språket!
Varför kom du hit?
Jag vill studera och samtidigt hjälpa landet.
Samma här. Jag vill ta examen i historia.
Varför hjälpa ett land som behandlar oss som skit?
Släpp loss lite, predikantdottern.
Jag har alltid uppfört mig som en dam, Johnnie Mae.
Det borde du prova. Tänk på språket.
Var du den som predikanten uppfostrat dig till, men jag är Johnnie Mae.
Varför är du här om du är arg på ditt land?
Det fanns bara jobb på fälten, i bomullsfabrikerna och i vitas kök,
så varför inte?
Varför kom du hit, Lena?
Jag vill också hjälpa mitt land.
Och bekämpa Hitler.
Det tror jag inte ett ögonblick på.
Varför inte?
Varför kom ni hit, tjejer?
- Min fästman blev inkallad. - Jag vill strida för mitt land.
- Jag vill få hem min man. - Det fanns inget för mig i Texas.
- Jag ville gå i skola. - Jag ville få resa och se världen.
Lycka till! Ni kom till Georgia.
Eftersom en del av er ljuger
ska jag berätta för er varför jag kom hit.
- Berätta. - För männens skull.
Ska de skicka ännu en vit styrka till Europa?
Uppenbarligen, löjtnant.
- Och de är inte hälften så kvalificerade. - Nej.
Jag har bett om order.
Allt det här kan inte vara förgäves, men hur ska vi visa dem att vi är redo?
Det här bidrar inte.
Så här bekämpar du inte Hitler, Lena.
Du måste vara stark. Du klarar det.
Jag försöker.
- Inte... - ...tillräckligt!
Du är en skam för din ras.
De anser redan att svarta kvinnor är dumma, underlägsna och lata.
Jag tänker inte låta en kvinna i mitt förband ge dem rätt.
- Är du dum, underlägsen eller lat? - Nej, kapten.
Vill du åka hem?
- Nej, jag måste vara kvar här. - Varför det?
Jag vill strida för mitt land.
Vill du strida? Du ser inte stridbar ut när du ligger där.
Du ser ut som ett svagt barn som inte platsar i ett förband med starka soldater.
Det här var andra varningen.
Res dig upp, annars åker du hem redan idag.
Påminner hon dig om nån, Lena?
- Mary Kathryn. - Och henne kan vi ju hantera.
Vektor...
Nia...
...nia väster.
Res dig upp, soldat!
- Se till att äta. Du behöver krafter. - Hon har rätt.
Hon kan bara ge upp. Kapten Adams gillar henne ändå inte.
- Varför säger du så? - Det gör hon ju inte.
- Du är inte alls snäll. - Jag är uppriktig.
Hör inte på henne. Det här kommer du att klara.
Och han spanar ständigt in dig.
Johnnie Mae, är du avundsjuk?
Knappast. Ville jag ha honom, skulle jag ta honom.
Jag är inte avundsjuk på den stickan. Och hon är inte intresserad.
Hon tänker bara på sin Abram.
Vad sa du?
Du ropar hans namn på nätterna. Jag kan inte sova.
Abram hit, Abram dit...
"Var är du, Abram? Abram!"
Nämn aldrig mer hans namn.
Jag har tolererat dina oförskämdheter, men hans namn tar du inte i munnen.
Det där förtjänade du.
SVARTA KVINNOR I ARMÉN
Överste Davenports kontor.
Livet i armén börjar nu för väldrillade soldatkvinnor
som är redo för nästa stora steg.
De ersätter soldater i arméns växlar.
De har visat prov på sina färdigheter i transportkåren
som chaufförer och mekaniker.
På dessa och många andra områden fyller de viktiga arméfunktioner.
Genom att frigöra soldater gör de en ovärderlig insats i kriget.
Lediga.
- Ni ville träffa mig, Adams? - Ja, överste.
Ni är ihärdig.
- Om det här rör era order... - Det gör det.
Jag har utbildat hundratals kvinnor och ytterligare 38 är snart färdiga.
Min framgångsgrad är 97 %. Vi är redo för tjänstgöring.
Är det säkert?
Jag tror inte att ni är redo.
- Med all respekt, de vita kvinnorna... - De är bättre kvalificerade.
Nu får ni ursäkta, jag har möte.
- Överste... - Jag har möte.
Ja, överste.
Mina herrar. Min fru har ni träffat.
Och det här är Mary McLeod Bethune.
Slå er ner.
Jag ska gå rakt på sak.
De senaste veckorna har jag och min fru diskuterat problemen med postgången
och våra soldaters stridsmoral.
Vill ni förklara?
Postgången har helt enkelt blivit allvarligt eftersatt
eftersom alla fordon behövs till att frakta materiel till fronten.
General Halt kan vittna om betydelsen av det.
- Varsågod, general. - Tack.
Herr president, att hjälpa våra soldater vinna kriget är vår högsta prioritet.
Posten har fått anses mindre viktig.
Det förstår jag.
Men det jag däremot inte förstår är hur nån i det är rummet
inte kan förstå hur viktigt ett brev hemifrån kan vara
och vad det gör för stridsmoralen.
Det är deras enda sätt att kommunicera med världen hemma.
Men de order vi har kommer främst, att förse trupperna med materiel.
Säger ni alltså
att det är omöjligt att leverera post till de här männen?
Det är oacceptabelt.
Mary.
När jag reser runt i landet hör jag samma historier överallt.
Oroliga föräldrar, fruar, barn och anhöriga,
som alla undrar varför de inte får några brev.
Inte ett enda litet vykort från männen som strider för vårt land...
Jag kan försäkra presidenten att vi har uppdragit åt flera parter att lösa frågan,
men att det visat sig vara en logistisk mardröm.
Till och med Kvinnornas armékår.
De vita kvinnornas armékår, menar ni?
Finns det nån annan?
Är generalen inte medveten om
att det finns svarta kvinnor i Kvinnornas armékår?
Postsituationen är komplicerad.
Det är inte bara att lägga några brev i en brevlåda.
Det finns orsaker till fördröjningarna.
Det skulle krävas ett stort mått färdighet att lösa den här saken.
Med all respekt, general,
så är de svarta kvinnorna i Kvinnornas armékår mycket intelligenta,
och leds av en enastående svart kvinna, kapten Charity Adams.
Hon är fenomenal.
Hon har tagit examen i fysik, matematik och latin.
Så jag kan försäkra presidenten att de svarta kvinnorna i WAC
har förmågan och ledarskapet som krävs
för att få posten levererad.
- Där är han! - Vi passar en plats åt dig.
- Gillar du honom? - Han verkar väl trevlig.
Men han är inte som den därhemma.
- Nämn inte namnet. - Nej då.
Prata med honom.
- Hallå där, soldat. - Hej, mina damer.
Hej. Fint att du kommer ut och roar dig. Det har jag väntat på i flera veckor.
Och gratulerar till examen.
Det var på håret. Jag är inte så bra som de andra.
Du är nog starkare än du vet om.
Tack, men du känner inte mig.
Du heter Lena Derriecott och kommer från en liten stad utanför Philadelphia.
Du gillar jasmindoft, men inte mjölk.
Du är snabb på att tanka flygplan och vet mycket om dem.
Och du är här för att bevisa nåt för fler än bara dig själv.
- Hur vet du allt det? - Det är...
När jag ser en kvinna som får mig att ifrågasätta stora beslut
vill jag veta varför.
Vad menar du?
Det här kommer att låta galet, men jag ska gifta mig nästa helg.
Jag var redan osäker, men när jag såg dig blev jag ännu mer osäker.
Min mamma och moster har varnat mig för män med välsmort munläder.
Jag menar det jag säger, miss Lena.
Kan vi sitta tillsammans därinne?
Vad gör ni här?
Jag tycker det ser ut som att vi ska se på film.
Inte i de stolarna.
De kan sitta längst bak.
Jag är officer och jag har valt de här platserna.
Mina kvinnor sitter kvar, kapten Matthews.
Jag har hört talas om dig. Du är bråkstaken.
- Alltid på jakt efter en strid. - Alltid redo för en.
Vi flyttar inte på oss. Ni kan sitta där bak.
Vi behöver inte lyssna på nån nigger.
Du, din jävel! Jag ska...
Du ska ingenting.
Sitt ner.
Kom, killar. Strunta i svartingarna.
Det här är Förenta staternas armé och jag tolererar inte ditt beteende.
- Uppge ditt namn! - Vem i helvete tror du att du är?
Jag är kapten Charity Adams,
och du ska göra honnör för mig.
Det kommer aldrig att hända.
Hämta min mössa.
Du!
Förlåt, kapten Adams.
Men när rasister ger sig på mig ser jag rött.
Tror du inte att vi alla känner så?
Men du får inte låta dem provocera dig,
för när du har uniformen på dig måste du uppföra dig.
De kommer att ställas inför krigsrätt, men du får aldrig ge dem det de vill ha.
Adams. Vad gäller det?
Mina kvinnor blev trakasserade och uppmanades lämna sina stolar i biografen.
Vita soldater, bland dem kapten Matthews, uppförde sig kränkande.
Trångsyntheten är oacceptabel.
Vi har samma rättigheter som vita, allt annat vore oförlåtligt.
Kan ni lugna ner er?
Med all respekt, vi behandlas som...
Jag har order till er. 6888:e bataljonen ska till Europa.
Ni flyger i morgon och soldaterna anländer med båt den 11:e.
Här är era order.
Kuvertet får inte öppnas förrän på flygplanet över Atlanten.
Utgå.
Susie!
- Du ljög. - Om vadå?
- De skickar Lena till Europa. - Va?
Titta här.
Det är väldigt mycket vatten.
- Hur kan du vara så lugn? Har du druckit? - Nej.
Då skulle du få bjuda.
Ska du öppna?
Jag vill inte vara först.
De andra har två kuvert, men vi har bara ett.
Jag undrar vad det är i det andra.
- Det ena är från armén... - Abbie!
Det andra är från krigsdepartementet.
Skicks vi iväg oss utan direktiv från krigsdepartementet?
Det ser så ut.
- Man kan inte leda trupper utan... - ...order från krigsdepartementet.
Nu.
Postbataljonen?
De tror att vi bara duger till att dela ut post.
Helvete.
Där sitter alltså en negress i ovala rummet
och säger att de där kvinnorna skulle klara det.
Jag fick bita mig i tungan, ska ni veta.
Tror de att några negresser kan sköta det här uppdraget?
Det krävs någorlunda intelligenta personer.
Och en smart neger har jag då aldrig sett, än mindre en kvinna.
De är här nu.
Kör hårt, mottagningen var din idé. Jag får mig åtminstone ett järn.
- Major Charity Adams, general. - Lediga.
Jaha...
Här har vi alltså den ökända Adams.
- Ökänd, vet jag inte. - Jodå.
Jag har nog hört om upptågen på basen
om integration, delade dryckesfontäner, ståhejet på biografen, och så vidare.
Och nu har ni befordrats till major. Vet ni varför ni är här?
Ja, men jag har ännu inga order från krigsdepartementet.
De kommer i sinom tid. Jag syftade på uppdraget.
Ja, vi har fått veta att vi ska ombesörja postleveranser.
Och ni tror att ni klarar det uppdraget på de avsatta sex månaderna?
Sex månader är väl tilltaget, så det ska vi klara.
Hörde ni det, mina herrar?
De klarar det! Sex månader är "väl tilltaget".
Och era soldater är på väg.
De är på Île de France, så de reser bekvämt.
Det är ett fint skepp.
Det kan vända på en femcentare
om en tysk ubåt eller någon annan fara skulle dyka upp.
Och det kan kvickt undkomma en inkommande torped.
Med tanke på det och eskorten ska de nog tryggt komma fram.
Eskort har de inte.
Och logementet där era soldater skulle bo har tyvärr blivit bombat,
men jag har personligen sett till att ni får ett boende
som ni nog ska finna passande.
Tack, sir.
Kan de marschera?
Ja, sir. Bättre marschtrupp har generalen aldrig sett.
De får marschera av skeppet när de anländer.
Kom, Lee.
Vad får allt gungande och krängande dig att tänka på?
Dig.
När du körde mig i din bil.
Vi hade så roligt.
Jag visste att du skulle klara det.
Och att du skulle komma efter mig.
Du är beslutsam när du vill det, miss Lena Derriecott.
Jag saknar dig så, Abram.
Rappa på med handdukarna.
Vi har 855 kvinnor på ett civilt skepp, utan militäreskort
som sicksackar över havet, och han vill att de ska marschera i land?
Herrejösses.
Jag bad om ett uppdrag.
Vi verkar aldrig få en chans att överbevisa dem.
Knappast genom nåt så enkelt som att dela ut post.
- Och vi får ett halvår på oss. - För att de inte tror att vi klarar det.
- Vita män. - Svarta män också.
- Som Howard... - Nämn inte namnet.
- Jag försöker glömma honom. - Tala inte om honom.
Mitt livs största misstag.
Hur såg det ut?
Där smög vi iväg från kasernen bara för att hitta honom på bio med...
Norma Jean, din ärkefiende.
Vilken slampa hon var.
Du blev så arg.
Jag minns att du hade en papiljott kvar i håret.
Du vet väl att de skrattade av en anledning, Charity?
Ja, när han spelade ut sin hand och generöst gav oss sex månader...
- Ja. - Noel...
Var sa de att posten fanns?
- God kväll, soldater. - Kan jag hjälpa er?
Ni ska göra honnör.
Jag ber om ursäkt.
- Var finns posten? - Delvis härinne.
Öppna då.
Vill ni se allt? De andra hangarerna är lika fulla.
Hur många?
Alla.
Herregud.
Du har drillat dem bra.
Uppställning!
6888:e bataljonen!
Rättning höger!
Återgå!
Rättning framåt!
Återgå!
Jag vet att ni har haft en tuff hitresa.
Och jag vet att ni fryser.
Ni kommer att frysa.
Men vi måste tränga bort de tankarna,
för general Halt har gett oss order om att marschera idag.
Nu på en gång.
Och marschera ska vi göra.
Kapten!
Framåt, marsch!
Kompani, halt!
Riktning höger, se!
Givakt, honnör!
Återgå!
Bataljon, framåt marsch!
Dessa brev har legat här i mer än tio månader.
Och inte enbart i den här hangaren, utan i samtliga.
Varenda hangar är full av post.
Soldaterna som utkämpar det här kriget har inte hört av sina anhöriga
och deras anhöriga har inte hört av dem.
Krigsdepartementet får in tusentals klagomål
och våra soldaters stridsmoral är rekordlåg.
Och är moralen låg, har de ingen kämpaglöd.
Våra order är att ge hopp,
kommunikation
och paket
till våra utmattade soldater vid fronten,
och att låta deras familjer därhemma veta att de är välbehållna.
Eller...
Eller att de har stupat i strid.
Jag har fått veta
att flera har försökt få rätsida på den här situationen.
Men de har misslyckats.
Så de skickade hit oss.
Men gör er inga illusioner.
De skickade inte hit oss för att de tror att vi klarar det.
Vi är här för att de är övertygade om att vi inte klarar det.
Vi har bara fått sex månader på oss.
Jag tyckte att det lät som mycket tid innan jag blev varse omfattningen.
Ingen post betyder låg stridsmoral.
Med det sagt...
...är detta vårt uppdrag.
Och vi ska inte misslyckas.
Så här ska vi gå till väga.
Våra chaufförer kommer till hangaren
och lastar lastbilarna enligt arméns numrering.
Posten körs sedan till basen för vår operation, King Edward's School.
Jag ska varna er. Det tjänar inte till att klaga. Jag vet att det finns råttor.
Jag vet att det är kallt, att uppvärmning saknas.
Men jag vet också att vi är i krig, och i krig ser man till att klara sig.
Att göra ett hem av ett ruckel är inget främmande för oss.
De flesta av våra mödrar behövde göra det.
Vi börjar med att lägga upp ett system för att hantera all post.
Och det ska göras här.
Avvik aldrig från rutten. Detta är er väg till och från flygfältet.
"Härmed meddelas att major Charity Adams tagit befälet över 6888:e bataljonen."
Fick du order till slut?
Nej, de ger mig inga order, för de vill att vi ska vara oorganiserade.
I stället för att vänta på att få befälet, tar jag befälet.
Det där har jag skrivit. Skicka det, kapten.
Ska ske.
INGET MATSPILL
10 500 SÄCKAR
204 000 BREV PER DAG
855 SOLDATER
Revelj!
Upp och hoppa!
Du ropar fortfarande det där namnet som jag inte får nämna.
Jag vet att vissa av er tror att det här är omöjligt,
men det finns bara ett sätt att äta en elefant på.
En tugga åt gången.
Du behöver inte läsa namnen, Lena.
Sortera dem efter numren.
Hallå där!
Gör inte så där.
Kasta dem inte hur som helst.
De här människorna har dött!
De ska visas respekt.
Förlåt, major Adams.
Får jag gå till latrinen?
Det får du.
Fortsätt jobba.
Jag sa ju att hon var galen.
Hon har varit tyst som en mus, men nu börjar hon gasta?
Johnnie Mae skriker hon inte åt.
Jag behöver gå på toaletten.
Vi kommer att råka illa ut. Jag följer inte efter den där tokan.
- Lena? - Jag mår bra.
Det ser inte ut så.
Torka tårarna.
Jag behöver kissa.
Säkert att du mår bra?
Det är den där mannen. Krossade han ditt hjärta, som min man krossade mitt?
Kan du sluta!
Han är död.
Han blev...
...nedskjuten.
Inte långt efter att han kom hit.
Han var soldat...
...och han bad mig vänta på honom därhemma.
Jag beklagar verkligen.
Jag känner mig som en klocka som ingen kan dra upp.
Han lovade att han skulle skriva.
Men jag fick inga brev.
Jag vet att han skrev.
Jag undrar om hans brev till mig ligger i en av säckarna.
Men jag visste inte att vi skulle göra det här.
Jag beklagar verkligen.
Jag vill tacka er.
Jag vet att ni inte visste, men tack för att ni har hjälpt mig igenom det här.
Hör på, gumman.
Finns det ett brev från honom här, så hittar vi det.
Vi ska hålla utkik efter ditt namn.
Det är omöjligt att bland alla de här breven...
Så ni behövde gå samtidigt?
Förlåt, major Adams.
Du stannar.
Jag vet...
...att ni inte gillar mig.
För att jag är en skamfläck.
Men jag lovar...
...att jag ska göra det här bra.
Jag vet vad familjerna går igenom.
Det finns inget värre än att inget veta.
- Du har fel. - Jag lovar...
Om att jag inte gillar dig.
Jag gillar dig.
Och jag respekterar dig.
Till en början var jag orolig för dig.
Jag undrade om du skulle klara det.
Men just som du höll på att brista, dök nåt upp som drev dig framåt.
Och jag förstår nu vad det var.
Du är en soldat, Lena.
Och, soldat...
Jag tar alla mina order på allvar, och så även den här,
men jag ska vidkänna att jag först tog det som en skymf
att de bara lät oss ta hand om posten.
Men nu förstår jag.
För nog visste jag att det här var viktigt för soldaterna och deras familjer,
men inget har gjort det så tydligt för mig...
...som det du har delat med dig av idag.
Tack.
- Återgå till arbetet. - Ja, major.
"Två månader har gått av våra sex månader."
"Jag behöver knappast upprepa hur viktigt uppdraget är."
"Många räknar med er och era kvinnor."
"Jag vet att ni kan göra det." I stora bokstäver: "Men inte så här."
"General Halt blev förtjust av beskedet att all post ni skickat vidare
kommit tillbaka som obeställbar."
"Han skickar dagligen telegram till Vita huset om er obefintliga framgång."
- För helvete... - Det kan jag tänka mig att han gör.
- Vi har skickat ut 57 000 brev. - Och samtliga var obeställbara.
Soldaterna rör på sig därute. Har vi fått felaktiga posteringsuppgifter?
De försöker knappast underlätta för oss.
Jag skulle för en gång skull vilja spela med rättvisa regler,
utan tjuvknep från vita. Är det för mycket begärt?
Nej, det är det inte.
Men vi vet båda två att det inte blir ändring i närtid.
Det här är en del av förändringen.
Såg du den sista meningen?
"Han vill också att ni står värd för de svarta soldaterna på helgerna."
Ser jag ut som nån värdinna?
WAC HÄLSAR ER VÄLKOMNA
Hur gör hon det där?
- Hon har dansat lindy hop i Harlem. - Vad duktig hon är!
Så där ja!
Jag vill ha mig en smakbit.
Johnnie Mae.
- Hon är hopplös. - Men självsäker.
- Snarare en enda röra... Nu är jag trött. - Du är så bra!
Tack! Kom, nu vill jag ha nåt att dricka.
- Kom, Lena. - Jag har aldrig druckit.
Jag tog inte värvning för att förlora min värdighet till djävulens droppar.
- Ikväll ska vi smaka på de dropparna. - Kom, det blir roligt!
- Jag hämtar dricka. - Jag vet inte om jag borde.
Du måste släppa loss. Du sitter på kontoret hela dagen.
- Det är soldater här. - Ja, men jag har högre rang.
Inte högre än alla. Du tittar åt fel håll.
Han där är överstelöjtnant.
Hej.
Är du inte förvånad att jag är här?
Inte direkt.
När jag hörde talas om det här ville jag komma och titta till min favorittjej.
Är inte det frugan därhemma?
Jag gjorde det inte.
Du gjorde inte vadå?
- Jag gifte mig inte med henne. - Varför inte?
För att jag träffade dig.
- Mig lurar du inte. - Varför tror du att jag försöker lura dig?
Får jag lov?
Jag älskar den här låten.
Du fick mig att älska dig
Fastän jag inte borde
- Du sjunger så illa. - Du fick mig att...
Sa jag nåt dumt?
Nej, jag...
Det är bara...
Berätta nåt som du känner,
så ska jag berätta nåt jag känner.
Det jag har sett sen jag kom hit har varit hemskt omskakande.
Har du varit vid fronten?
Med leveranser.
Hur illa är det?
Du kan inte föreställa dig.
Men att se dig här ikväll...
...är en lisa för själen.
Jag vet att jag inte känner dig.
Men jag vill lära känna dig.
Jag vill att du lär känna mig.
Förlåt.
Även om jag gärna skulle vilja lära känna dig...
...är jag fortfarande förkrossad över nån som jag har mist.
Så...
Jag tror inte att jag har nåt att ge dig.
Du kan ge mig vänskap.
Ja, det kan jag.
Det behövs verkligen.
Jag beklagar att du är ledsen.
Och jag beklagar din förlust.
- Fryser du inte? - Jo, det är kallt.
Kom.
- Ursäkta mig? - Ja?
- Clemens. Jag ska vara er fältpräst. - Min vad för nåt?
Fältpräst. Jag är hitsänd som hjälp.
Givakt!
Adams!
Ja, sir. Är nåt på tok?
En av era flickor med initialerna JMB
har skickat tillbaka ett mycket viktigt brev från mig som obeställbart.
Namnet på kuvertet är oläsligt.
Jag ser tjänstgöringsnumret tydligt. Gör ni det?
Ni kanske inte kan läsa siffror.
Det var synd.
Jag frågar bara en gång till. Vem är JMB?
Det är jag, sir.
Du?
Är du dum i huvudet?
Nej, sir, det är jag inte.
Varför skickar du då tillbaka brevet efter så lång tid?
Du måste vara dum.
Ni måste vara dumma allihop!
Klarar ni inte av att skicka ett litet brev rätt?
- Kan du läsa och skriva? - Ja, sir, det kan vi.
- Jag frågade henne. - Ja, men i egenskap av hennes befäl...
Håll tyst, Adams!
Hör du mig? Svara!
Ja, sir!
Jag hör er.
Ni har varit här i två månader och inte fått nåt gjort.
Vad är det för jävla skämt?
Jag ska omedelbart uppmana general Halt att stänga ner den här cirkusen.
Det här är skrattretande. Var hittar de såna här klåpare?
Lediga.
Återgå till arbetet!
Vänta!
Jag struntar i vad nån annan säger.
Ni har gjort ett utmärkt arbete, trots förutsättningarna.
Men mycket post återsänds, och det är en besvikelse.
Jag har övervakat processen och har en övergripande förståelse,
men behöver höra er berätta ur er synvinkel.
Lugna i stormen!
En åt gången.
Du börjar.
Senast vi räknade hade vi fler än 7 500 Robert Smith.
Varje soldat har flera posteringskort. Vi behöver det senaste.
Ibland är de oläsliga.
Det är så kallt att vi behöver jobba med vantar.
Många av paketen har möglat och råttor har tuggat på dem.
På kuverten också. Ibland finns bara nåt enstaka ord kvar av adressen.
Det är som en knepig ordfläta.
- Vera, du älskar ju ordflätor. - Det stämmer.
- Kan du ta en titt på kuverten? - Det ska jag.
Dolores, du såg journalfilmerna på biografen varje vecka.
Om vi kan utläsa orten, vet du vad som har hänt där?
Ja, och har vi avsändardatum kan jag veta vart förbandet skulle därnäst.
Det kan vara till hjälp.
En del adressater är smeknamn.
Då får vi öppna kuverten och leta efter ledtrådar om vilka de är.
I en del av paketen är det ju kläder.
Jag har jobbat i Kaliforniens textilindustri.
Jag är bra på att identifiera tyger.
Jag har varit postmästare i North Carolina.
- Jag har jobbat på pappas begravningsbyrå. - Vad har vi för nytta av det?
- Jag nämner inte vad jag är bra på... - Johnnie Mae!
Det är en sorgens dag. Vi har förlorat en stor man.
President Roosevelt var en god ledare. Ledarskap är viktigt.
Jag ber för att president Truman ska bli en lika bra ledare.
Men för att leda
behövs kompetens.
I Ordspråksboken 4:14 står det:
"Träd icke in på de ogudaktigas stig, och skrid icke fram på de ondas väg."
Detsamma gäller för vägar anlagda av onda kvinnor.
Jag ber för er och vet att ni har det svårt.
Ni har inte det som krävs för arbetet och ni leds av en individ
som varken är kompetent i arméns ögon
eller moraliskt kvalificerad i Herrens ögon.
Det är synd och skam att trots att varenda glödlampa här lyser klart på fredag kväll,
hänger där en utbränd glödlampa över mitt huvud på söndag morgon.
Det är inte Guds verk.
Man måste vara försiktig när man leds av ondskan.
Den kan göra att man undgår viktiga saker.
Låt oss be.
"Jag vet att uppdraget inte är vad ni tänkte er, men jag garanterar"...
Det där är mitt.
"Bäste general Halt, kvinnorna i 6888:e bataljonen är helt förtappade."
"De leds av en ond kvinna som uppmuntrar sedeslöshet
och driver King Edward's School som vore det en bordell."
- Det där är mitt. - De där också. Ni ger er av idag.
- General Halt har posterat mig här. - Det kvittar om det så var Herren själv.
Ni kanske inte vet om det, men jag är dotter till en predikant.
Jag kan Bibeln utantill och innantill.
Jag är en troende och ytterst karaktärsfast kvinna
som leder de här kvinnorna med fast hand
och med den kärlek och förståelse som kan förväntas av en präst.
Jag har mött min beskärda del av svekfulla vita män i det militära.
Jag har lärt mig alla arméns lagar för att kunna försvara mig och nå dit jag är idag.
Så om ni tror att jag är rädd för er eller vad ni får för er att skriva,
så har ni lika fel som ni hade i er "predikan" idag.
Soldaten där kan köra er vart ni vill, men ni ger er av på en gång.
Vill ni ha hjälp med väskorna?
Varför skickade de en präst?
Tja...
Han kom samma kväll som vi hade mottagning för soldaterna.
Jag tror...
Det där är en V-1.
Försiktigt!
- Major Adams. - Ja, soldat?
Är det där soldaternas positioner?
Ja, men det här ska ni inte se på nära håll.
Officerarna redigerar bort information som inte får falla i fiendens händer.
Den där symbolen...
...finns ritad här.
Det brevet skickades för några veckor sen.
Och i det här brevet...
...nämns "Indianhuvudet".
Det är ledtrådar från soldaterna
för att i hemlighet berätta för sina anhöriga
var i världen de befinner sig.
I var och en av de här divisionerna finns 16 000 man.
Du satte just 48 000 av dem på kartan.
Hur många av er har sett symboler ritade på breven
som liknar soldaternas divisionsmärken?
Upp med händerna.
Utmärkt jobbat, soldat.
VARNING - OEXPLODERAD BOMB
- Johnnie Mae kommer att få spel. - Hon måste lugna ner sig.
Det där har vi inte tid med.
- Vi ska hålla oss till rutten, Vera. - Och bli kvar här hela dagen?
Vi har bra tempo och jag vill inte tappa det.
- Stanna! - Vad är det?
Jag tror att vi står på en oexploderad bomb.
Är du säker?
Herregud.
Vad ska vi göra?
Det major Adams har lärt oss att göra.
Vi måste evakuera lastbilen. Vi gör som vi har övat.
Okej.
Gå långsamt av lastbilen!
Långsamt!
Ett, två...
Tre!
Herregud.
- Vad är det? - Titta.
Lena.
Bäst att ni jobbar.
Det här vill du nog se.
- Ska du inte läsa det? - Låt henne göra det i sin takt.
Major Adams vill tala med oss.
Det har skett en olycka.
Ska armén inte ens ge dem en begravning?
Det var beskedet jag fick.
Jag beklagar verkligen.
Jag ska begära hjälp hemifrån, men under tiden gör vi den här insamlingen
för vi låter inte våra soldater nekas en värdig begravning.
Soldat.
Ja, major?
Många amerikanska soldater ligger begravda här.
Om du vet när han dog och vilket förband han tillhörde, kan du hitta honom här.
Går det bra att han kör hem dig?
Ja, major.
Sätt fart, då.
Hej.
Kan du vänta på mig?
Ja.
Jag visste att jag skulle hitta dig.
Bästa miss Lena.
Vektor nia, nia här.
Jag vill inte att du ska oroa dig,
men jag börjar inse att jag kanske aldrig kommer hem härifrån.
Jag vet att jag bad dig att vänta.
Och om jag känner dig rätt, så väntar du.
Men...
...om jag inte kommer hem,
vill jag att du lever ditt liv med skrattet du hade där i baksätet,
med den friheten och glädjen.
Lova att du lever länge.
Länge nog åt oss båda.
Lova att skratta nog för oss båda.
- Jag älskar dig, Lena Derriecott. - Och jag älskar dig, Abram David.
Förlåt.
Förlåt att jag inte vågade säga det förrän den där kvällen.
Håll utkik efter mig i skyn.
Din för alltid.
Abram.
- Lediga. - God morgon, general.
General Lee säger att ni gör framsteg.
Det stämmer.
- Men vi har nyligen mist två soldater. - Så är det i krig.
Vad posten anbelangar håller jag inte med honom.
Ingen av mina soldater har sett ett uns av era framsteg.
Det beklagar jag. Vi jobbar på så snabbt vi kan.
Inte snabbt nog, tydligen.
- Det här kan inte vara hela bataljonen. - Nej, general.
Vi jobbar i skift dygnet runt, så några av dem vilar.
- Så de vilar? - Ja, general.
Så när jag ska inspektera trupperna, är trupperna inte här?
- Är det rimligt, major? - Men...
En skönhetssalong?
Ja, general.
Sånt här ska inte arméns pengar gå till.
Ni menar alltså att de har tid att gå till frisören,
men inte att inspekteras av sin general?
Nej, general...
Jag ber om ursäkt, men därinne sover kvinnorna som har nattskiftet.
Där har vi våra duschar, och de används just nu.
- Lee! - Ja, general?
Meddelade du inte kvinnan att jag skulle komma för inspektion?
Jo, general.
Vet då majoren inte att vid en inspektion inspekterar jag vad jag behagar?
Jo, det vet hon.
Är det så här ni bedriver verksamhet?
Och det där rummet, får jag gå in där?
- Ja, det är postrummet. - Tack så mycket, då.
Ingen orsak.
Givakt!
Vad är det här för röra?
En del paket har tuggats sönder av råttor så att innehållet har fallit ut,
men våra soldater har en metod för att sortera det rätt utifrån materialet.
Här sorterar vi brev till soldater med samma för- och efternamn.
Vore det inte enklare att gå på deras nummer?
Det försökte vi med först, men några är adresserade till smeknamn,
så vi har fått göra efterforskningar för att se till att de kommer rätt.
Slösar ni arméns pengar på parfym också?
Nej, general. En del namn är oläsliga,
men en del kvinnor har parfymerat sina brev.
Våra soldater har kunnat identifiera parfymerna,
spårat dem till delstaterna där de såldes och på så vis identifierat avsändaren.
Flytta på dig.
Öppnar och läser ni breven?
Bara när vi inte kan identifiera adressaten.
Driver ni med mig?
Öppnar och läser ni de här vita soldaternas brev?
Ibland är det enda sättet att utröna var de kan vara.
Brev är privata, major.
Har ni mist det lilla förstånd ni hade?
Ni gick bakom min rygg för att begrava soldaterna som ni hade ihjäl.
De dog för att ni inte utbildat dem ordentligt.
Och nu...
...när president Roosevelt har dött
kan det här lilla experimentet avslutas för gott.
Jag tror att jag ska entlediga er från er tjänst
och ta hit en vit löjtnant som får visa hur saker ska gå till!
Över min döda kropp, general.
Vad sa ni?
Med all respekt, general.
Min bataljon arbetar dag och natt under hemska förhållanden.
Vi har sällan värme.
Det är så kallt att kvinnorna måste värma vatten i hjälmarna för att tvätta sig.
Ni gav oss det här stället som kasern, utan sängar och utan hjälp.
Mina soldater blir trakasserade med frågor om de har svans under kjolen efter midnatt
på grund av rykten bland vita soldater.
Ni skickade en präst, inte för att be för oss, utan för att spionera.
En explosion dödade två av våra soldater
som jag vet var utomordentligt dugliga, för jag har utbildat dem,
och ni gav inte ens order om att ge dem en ordentlig begravning.
Jag vet att vi är i krig, men för oss börjar kriget redan med vår hy.
Vi utkämpar kriget på alla fronter.
Och det jag sa var över min döda kropp, general.
Han drar mig inför krigsrätt.
Jag känner mig som en hycklare
som säger åt våra soldater att uppföra sig värdigt.
- Jag vet inte vad som flög i mig. - Jag tycker att du gjorde rätt.
Han var oförskämd och påstod att vi inte åstadkommit nåt.
Men han är min överordnade. Jag vet bättre.
Ursäkta, men vi har ett problem. Kvinnorna har slutat arbeta.
- Varför det? - Jag vet inte.
Återgå till arbetet!
Arbeta!
Jag vet att Roosevelt ömmade för dem, men hälsa Truman att inget blir gjort.
Hälsa presidenten att det här var ett stort misstag.
Och den där Adams-jäntan vill jag se ställd inför krigsrätt.
Hon sa det rätt ut.
De läser vita soldaters post.
Vänta lite.
- Vad är det som pågår därute? - Mannarna får sin post.
- Morgan. - Här!
Vesper.
Montgrey, Carl...
Postleverans!
Malone! Nielson!
Här har du.
Viranelli!
Alexander!
Vincent!
Montgrey!
Frank!
Nåt till Troutman?
- Troutman! - Ja!
Varsågod.
Älskling!
SVARTA SOLDATKVINNOR RÄDDAR STRIDSMORALEN
"Det var en toppendag idag"...
Ursäkta!
Är ni 6888:e bataljonen?
Ja, det är vi.
Det är 6888:e bataljonen!
Lediga!
"Den 6888:e postbataljonen
var den enda bataljonen med enbart svarta kvinnor
i Europa under andra världskriget."
"Efter att vi fått över 17 miljoner eftersläpande brev
utdelade på 90 dagar, var ledningen så imponerad av oss
att de skickade oss till Rouen i Frankrike
där vi tog hand om ännu en eftersläpning på rekordtid."
"Det var mycket arbete och mycket lidande."
"Ingen tackade oss för vår tjänstgöring eller firade oss i några segerparader."
"Vårt slit och osjälviska arbete gick ouppskattat förbi."
"Vi behandlades bättre i Europa
än när vi återvände hem till USA."
"Fram till nu. Nu börjar vi faktiskt få ett erkännande för det vi gjorde."
"Vi har till och med fått kongressens guldmedalj för vår insats."
"Inte illa, va?"
Jösses, vilka minnen.
Och ja, visst gifte jag mig med Hugh när vi kom hem.
6888:e postbataljonen var det enda förbandet bestående av svarta kvinnor
som tjänstgjorde i Europa under andra världskriget.
ARKIVBILDER
När de kom till Europa fick de den omöjliga uppgiften
att dela ut 17 miljoner brev på sex månader.
De klarade det på mindre än 90 dagar.
Korrespondensen som bataljonen möjliggjorde
gav soldaterna välbehövlig stridsmoral och nytt hopp.
Sen kommer vi fram till 1900-talet,
då kvinnor blev fullvärdiga medlemmar i USA:s militär.
Med oss här idag har vi två enastående kvinnor.
De har uppgett sin ålder, men den kvittar, för de ser ut att vara i 30-40-årsåldern.
Mary Ragland och Alyce Dixon tjänstgjorde i 6888:e bataljonen,
det enda förbandet bestående av afroamerikanska kvinnor
som tjänstgjorde i Europa under andra världskriget.
Vi ger dem en applåd.
Jag vill tacka er för er insats,
för ert mod, er målmedvetenhet och ert engagemang.
Gud välsigne er och Gud välsigne Amerika.
Armébasen Fort Lee, uppkallad efter sydstatsgeneralen,
bytte 2023 namn till Fort Gregg-Adams
för att hedra de svarta armépionjärerna generallöjtnant Arthur Gregg
och överstelöjtnant Charity Adams.
Adams är hittills den enda svarta kvinnan i USA:s historia att ha fått den äran.
Till minne av Clarence och Jacqueline Avants livsgärning och insats.
Undertexter: Karl Hårding