Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BAZAT PE O POVESTE ADEVĂRATĂ ȘI PE RELATĂRILE MARTORILOR...
„ABIA AȘTEPTĂM SĂ AFLAȚI
CĂ VREM ȘI INSISTĂM SĂ FIM PRIVITE
CA PARTE A DEMOCRAȚIEI NOASTRE AMERICANE, NU SEPARAT...”
MARY MCLEOD BETHUNE
SAN PIETRO, ITALIA, DECEMBRIE, 1943
Bine. Înaintați!
Hai! Mișcați-vă!
A murit! Lasă-l! Hai! Să mergem!
BATALIONUL 6888
CAZARMĂ
Billy, îmi fac griji pentru tine.
Mi-e dor de tine. De ce nu mi-ai răspuns?
Nu știu dacă vei primi scrisoarea.
Mă rog să te întorci.
Mi-e dor de tine. De ce nu mi-ai răspuns?
Dragă William, întoarce-te curând! E totul în regulă?
Am plecat la războiul ăsta de peste un an.
Tati, mi-e dor de tine!
Dragul meu Michael, mă rog să te întorci.
Mă gândesc la tine în fiecare zi.
Mi-e așa de dor de tine!
A trecut mult timp...
Suntem la mică distanță de râul...
Am scris de două, trei ori în ultima vreme...
Dar a trecut mult timp de când...
Îmi fac atâtea griji pentru tine! De ce nu mi-ai scris?
Abram David, nu te mai da în spectacol
defilând cu asemenea...
- Mary Kathryn, nu îndrăzni! - Nu se cuvine. Sincer...
Dă-te laoparte!
Nici vorbă!
Bine. În regulă!
Lena, submarin nemțesc, în față și, apoi, la stânga!
Doamne!
Hai!
Ai grijă!
Nu te teme, dră Lena Derriecott, nu pățești nimic în avionul meu!
Mișcare-n spirală! Avion nemțesc la dreapta!
- Doamnă! - Mulțumesc!
Abram David, o să-mi faci numai probleme.
- Îmi pare rău, dar... - Sigur mă vede mama.
Eram într-o misiune de luptă.
- Fugeam de inamic. - Mary Kathryn nu e Hitler.
Ești sigură?
Nu e amuzant. L-am auzit amândoi pe Edward R. Murrow.
A zis că Hitler e monstru.
Și tocmai de asta merg la luptă.
Nu te îmbufna așa!
O să-mi fie dor de tine, atât.
- Incredibil! Mergi în armată! - Nu te teme!
Vezi ce bine conduc vechiul Chevrolet? Mă antrenez pentru carlingă.
Abram, nu-i de glumă!
- Știi că... - Îți faci griji pentru mine?
Sau că nu le mai facem invidioase mereu pe Mary Kathryn și pe prietenele ei?
Dar uite ce e...
E adevărat.
Haide, Lena!
Da, doamnă!
- Bună ziua, dnă Derriecott! O zi bună! - La fel, Abram.
Nu-ți face griji, dră Lena! O să-ți scriu de câte ori am ocazia.
Văd că iar te-a adus băiatul ăla.
Sunteți foarte apropiați.
Poate vrei să ne spui ceva?
- Mătușă, suntem doar prieteni. - Sper să fie așa!
Emma, o să împlinească 18 ani curând.
O să meargă la facultate.
O să fie mai mulți băieți acolo.
Să nu te grăbești în viață ca mama ta!
Mergi și spală-te! Avem nevoie să ne ajuți astă-seară.
Da, doamnă.
Lena?
Ești cea mai optimistă.
Mama ta vrea să fac toate mesele cușer și să le și servesc.
Și-o să te bucuri să afli că dl David m-a angajat chiar pe mine
pentru petrecerea iubitului tău.
Nu e iubitul meu.
Atunci, de ce zâmbești?
Aș vrea să nu-i umpli capul cu asemenea vorbe!
Băiatul ăla e evreu. E imposibil și știi bine asta!
Emma, se distrează și ea!
Atunci, să se distreze cu un băiat de culoare!
Și, pe deasupra, vorbești de școală!
Știi că n-avem bani s-o trimitem la școala aia.
O să câștigăm cât trebuie, ca fata asta să facă o facultate!
Chiar mi-ar plăcea să văd cum o să reușești, Susie!
Rabinul Wise are o audiență la președintele Roosevelt.
Trebuie să ajutăm cumva la salvare.
Hitler a ucis două milioane de evrei.
Am auzit că numărul include femei și copii!
Nu putem sta degeaba.
Ne bazăm pe toți oficialii pentru a demara o acțiune umanitară.
E groaznic. Nimeni nu-și poate imagina.
Erau lagăre de concentrare, acum, există lagăre de exterminare.
Ce curajos e Abram al tău!
Mă scuzați!
Mulțumesc, Lena!
Chiar e curajos.
Voia să fie ofițer de informații, dar nu e fluent în germană.
În sfârșit! Ești unde ți-e locul.
Nu pot sta! Petrecerea e pentru tine! Ar trebui să fii acolo.
Ce mai petrecere de rămas-bun!
Nu fac decât să înfiereze războiul.
Păi, au dreptate.
Acum, prefer să fiu aici, cu tine.
O să-mi fie dor de tine.
Și mie o să-mi fie.
Dar...
Dar ar fi bine să plec.
Dacă mama ar ști că sunt aici, m-ar omorî.
Măcar n-o vei omorî pe Mary Kathryn.
E oribil că se poartă așa din cauza culorii pielii tale!
Nu e singurul motiv.
Te place!
Crede că flirtăm, deși nu facem asta.
Suntem doar...
prieteni.
Mai spune-le povestea asta și altora!
Poate ajungem s-o credem și noi.
Sărută-mă!
Nu te sărut. Ce vrei să spui...
M-ai făcut să te iubesc
Deși n-am vrut
Deși n-am vrut...
N-ai voce deloc!
M-ai făcut să te vreau Și, tot timpul, ai știut
Încetează!
Doamne!
Când mă săruți.
Lena Derriecott,
sunt îndrăgostit de tine.
Știu că simți la fel.
O să lupt în războiul ăsta și...
Poartă inelul ca pe o promisiune că mă vei aștepta,
ca să recunoaștem ce am negat amândoi prea mult.
Știi că mulți oameni ne văd cu ochi răi relația.
Contează cum o vedem noi.
Lena!
Nu trebuia să lucrezi?
Ba da, doamnă.
Tava!
Da, doamnă.
Bună, dnă Derriecott!
Dacă vrei să-mi curtezi fiica,
să vii la mine acasă, ca un domn adevărat,
și s-o ceri de la mine și de la tatăl ei!
Mă înțelegi?
Da, doamnă.
Când voi veni de la război,
va fi prima mea misiune.
POȘTA SUA
- Ceva de la băieții mei? - Îmi pare rău, dnă.
De unde ai inelul ăla?
Din cutia de popcorn.
- Fetițo! - Scuze, mamă!
N-a lipsit mai mult de câteva luni.
Bărbatu-tău a plecat mai mult de atât fără să spună unde e.
Ai grijă ce vorbești!
Bănuiesc că n-a primit nicio scrisoare.
Și de când se pun inele în cutii de popcorn?
Mii de femei antrenate și disciplinate în spiritul armatei
sunt acum la datorie în toată țara și în străinătate,
dar mai e nevoie de alte mii, din toate categoriile sociale.
Vânzătoare, lucrătoare în industrie, bibliotecare,
casnice, artiste...
- Lasă aia și fii atentă, Lena! - Da, dnă.
...de toate crezurile, pentru o nouă carieră în armată,
să lucreze așa cum consideră Armata.
Unele fac școala de ofițeri...
Mă scuzați?
Scuze!
Mamă?
Era mașina dlui David?
Vino și așază-te!
Dl David a adus asta pentru tine.
- Mamă! - Știu, scumpo.
Nu prea vorbește de săptămâni întregi.
Da, știu.
S-a închis în ea.
Bietul băiat!
Se cunosc de când erau mici.
Părea că abia a ajuns acolo.
Sper ca Lionel să vină înapoi cu bani pentru educația ei.
Măcar îi putem oferi asta.
- S-a mai întors el vreodată cu bani? - Nu începe!
Credeam că dormi.
Probabil că nu poți, nu?
Mamă, am luat o hotărâre.
Bine.
După absolvire...
mă voi înrola în armată.
Vreau să lupt cu Hitler.
Uită-te la mine!
Știu că suferi din cauza lui Abram, suferim toate,
dar ăsta nu e un motiv ca tu să mergi în armată!
Din ce mi-au auzit urechile,
femeile de culoare nu sunt primite în nicio armată,
ci la gătit și la curățenie pentru albi.
Asta poți să faci foarte bine și aici!
O să mergi la facultate!
Cu ce bani?
O să mă înrolez în armată...
după ce termin liceul.
Asta o să fac.
- N-am timp, mamă! - Ai timp berechet.
Nu te mai agita atât! Așa faci mereu!
- Cred că e vagonul meu. - Da?
Poftim! Ia asta! Și să mănânci, ai înțeles?
Susie, a spus deja că poate lua o singură valiză
și ai pus deja mâncare în ea.
O să-i miroasă hainele a porc și fasole.
Betty-Ann Morris!
Susanne Jones!
Lena Derriecott!
- Da, dle. M-a strigat! - Îmbarcarea!
- O să ne fie dor de tine! - Și mie!
Te iubim.
- Și eu vă iubesc. - Te iubesc.
- O să scriu. Promit. - Bine.
- Pa! - Pa!
Sper să nu pățească nimic rău!
Nu va păți.
Toți la bord!
Emma? Plângi?
Nicio femeie de culoare nu se va apropia de Europa, darămite de Hitler!
Șterge-ți ochii și hai! Nu va ajunge mai departe de Georgia.
Vreau să veniți toate cu mine.
Nu voi!
Voi, de colo, haideți!
Vii?
Presupun că le separi pe femeile albe.
Sunt de culoare.
Cred că am trecut granița spre sud.
Bun-venit în sud, doamnelor!
Aici, albii au segregarea în sânge.
N-ai zis nimic de când suntem în tren!
Cum te cheamă?
Lena Derriecott. Sunt din Philadelphia.
Johnnie Mae Burton. Tu?
Bernice Baker. Sunt din New York.
Și tu, dră mulatră?
Nu e mulatră.
Mama ei e mexicană, iar tatăl ei e de culoare.
Era unchiul meu. Ce nepoliticoasă ești!
N-am vrut să jignesc pe nimeni!
Mie așa mi s-a părut.
Sunt Dolores Washington. Verișoara mea, Elaine White.
- Ce faceți? - Bine.
Eu sunt cam obosită.
A trebuit să mă mut în nord, cu mătușa și cei nouă copii ai ei, ca să mă înrolez!
În sud, nu mă primeau.
Eu, Elaine și alte patru am dat testul. Ne-au zis că am picat.
Am învățat trei ani la Colegiul Spelman și...
Iar Dolores, de față, e grozavă la istorie.
Știam că nu se poate.
Știți ce-a făcut?
I-a scris o scrisoare direct lui Mary McLeod Bethune.
Acea Mary McLeod Bethune?
Cine-i aia?
Doamne! De unde ești?
De la țară.
E șefa Consiliului Național al Femeilor de Culoare.
E în cabinetul președintelui
și e prietenă apropiată cu însăși Eleanor Roosevelt.
De unde să știu despre o McLoud?
E McLeod.
Râdeți de mine întruna! Mai rău decât bărbatu-meu.
ACCES PERMIS DOAR VEHICULELOR MILITARE ARMATA SUA
Ce mai așteptați? Coborâți odată de acolo!
Am plecat de acasă ca să suport aceleași tâmpenii în armată?
Cum naiba coborâm?
Haideți!
Vă ajutăm noi.
Dar ce-o să-mi mai placă aici!
Te ajut eu.
Bună! Sunt Hugh Bell.
Lena Derriecott.
Bun-venit! Dacă ai nevoie de ajutor, sunt aici de un an.
Știu multe și te pot conduce pe aici.
O conduci numai pe ea?
Toate vrem să fim conduse pe aici.
Doamnă!
Bine. Să mergem! Doamnelor!
Vai! Pe mine mă poți ajuta oricând! Fir-aș a naibii!
Johnnie Mae! N-ar trebui să vorbești așa!
Ce ai? Ești pastor?
Tata e.
Tocmai am venit din iad în alt iad, iar ea-mi face al treilea iad!
- Doar că... - Să-și acopere urechile!
Să aveți certificatele de naștere în mână!
Voi veniți cu mine.
Pe acolo!
Pe ușa aia!
Mulțumesc.
Încă o masă și vei depăși greutatea!
Suflecă-ți mâneca pentru injecție!
Următoarea!
Cât o să mă mai înțepi?
Cum ar trebui să ne vină uniforma? Nu-mi intră țâțele în asta!
Se numesc sâni, Johnnie Mae! Fii mai elegantă!
Chestiile alea mici ale tale sunt sâni.
Asta e Martha! Asta e Mary!
Astea sunt țâțe!
Și nu intră în uniforma asta.
N-arată cine știe ce!
Unde credeai că vii? La hotel de cinci stele?
Să mă lase-n pace!
Atenție!
Veți auzi asta des.
Când auziți asta,
vă aliniați în fața unui pat,
privind înainte.
Acum! Haideți!
Atenție!
Soldați,
sunt căpitanul Charity Adams
și voi fi comandantul vostru.
Înseamnă că, dacă spun să faceți ceva, voi faceți.
În armată există reguli, iar ele trebuie respectate.
Și sunt stricte.
Mă aștept să le urmați întocmai.
Fără excepții! Niciuna nu va fi tolerată.
Începem antrenamentul la 06:30. Trebuie să fiți aici în zori.
Dacă ajungeți la timp, ați întârziat. Veniți mai devreme!
Fiecare are câte un dulap și un cufăr.
Tot ce aveți trebuie să încapă în acele două obiecte.
Nu veți purta machiaj complex!
Vă veți depila picioarele!
Veți folosi deodorant și veți face duș cel puțin o dată pe zi!
Dacă nu știți să folosiți un tampon, vă vom învăța.
Trebuie să stați drepte!
Postura e importantă.
Mergem cu capul sus,
cu spatele drept și cu fundul tras.
Așa mergem noi.
Uniforma va fi perfectă. Vă va învăța locotenentul Campbell.
Uniformele sunt pentru femei albe, slabe, nu pentru forme de culoare.
Știu că mai multe dintre voi
se pricep cu acul și cu ața,
așa că le vom face noi perfecte.
Trebuie să fie perfecte!
Fără excepții!
Nu sunteți doar în armată,
sunteți femei și sunteți de culoare.
Fiind femei de culoare,
n-aveți luxul de a fi la fel de bune ca soldații albi,
aveți sarcina să fiți mai bune.
Nu reprezentați doar America,
le reprezentați pe femeile de culoare ale Americii.
Bun-venit în Corpul de Armată!
- Dnă Roosevelt! - George!
Unde e soțul meu?
- Într-o ședință, în Biroul Oval. - Foarte bine.
George, cine e femeia de la poartă?
Nu știu, doamnă. Stă acolo de două zile.
Chiar așa?
Ce vrea?
Nu știu. Doriți să aflu, doamnă?
Da, George. Mulțumesc!
Mai cu viață, doamnelor!
Sunt fotografi în jur tot timpul,
ca să vă fotografieze,
să vă privească și să scrie despre voi.
Mulți oameni nu vor să reușim.
Mulți nu ne vor aici.
Soldat, capela ta e prea sus!
Spre deosebire de alții de aici,
avem cel mai mult de dovedit.
Acum, e momentul în care dovediți!
Nu voi tolera bătăile și cearta între voi.
Nu voi tolera lipsa de respect.
Nu vă voi minți,
iar voi nu mă veți minți fără a suporta consecințe extreme!
Ridică brațele, soldat!
Dacă vă gândiți că sunt aspră cu voi, aveți dreptate,
dar asta fiindcă mă străduiesc să fiu cât mai bună,
iar asta veți face și voi.
Nu te străduiești îndeajuns, soldat!
Mișcă-te!
Opriți-vă!
Voi trei!
Tu, tu și tu, veniți aici!
Am nevoie de femei soldați care știu cum e să te chinui,
care, de la naștere, au luptat pentru supraviețuire.
E prima voastră penalizare.
La trei, ați zburat de aici!
M-ați înțeles?
Înțelegi?
Da, dnă căpitan.
Alinierea!
Haideți, doamnelor! Să încercăm din nou!
Brațele sus!
Arătați-mi că puteți lupta!
Haideți, doamnelor! Sunteți la război sau trageți un pui de somn?
- În vârf! - Haideți!
Haideți! Mai repede!
Mai repede!
Șapte, opt, nouă, zece!
Haideți! Mai repede!
Capul jos!
Haideți, doamnelor!
Mai repede!
Mișcați-vă!
- Nu sunteți la serată! - Hai!
- Capul jos! - Haideți!
- Vreau să fiți cele mai bune! - Mișcă-te!
Nu vreau să-ți văd coada!
Vrei să fii împușcată? Nu merg acasă din cauza ta!
Haideți!
Mai repede!
Hai, Lena! Poți!
- Haideți, doamnelor! - Haideți!
Hai! Străduiți-vă, doamnelor!
Haideți!
Haideți, doamnelor!
George, stă acolo, în ploaie.
Am aflat ce vrea?
A zis că așteaptă să vă vadă, doamnă.
- Adu-mi o umbrelă, te rog! - Da, doamnă.
- George, acoper-o cu umbrela! - Da, doamnă.
Mulțumesc, dle!
Bună! O să răcești cobză aici.
- Ești aici de zile întregi. - Voiam să vă văd.
Cred că e foarte important.
Sunt din Virginia de Vest. Soțul meu e miner și știu că nu contăm pentru nimeni.
Nu, toată lumea contează.
Nu știu ce altceva să fac.
Asta e o fotografie cu fiul meu, Vernon, și cu fratele lui, Elmer.
- Ce frumos! - Mulțumesc, doamnă.
Au plecat la război acum trei ani
și nu mai știu nimic despre ei de atunci.
Nu știu ce să fac. Înnebunesc de atâtea griji.
Ar trebui să le scrii.
Scriu tot timpul, dar nu primesc niciun răspuns.
Nicio scrisoare.
De ce?
Dnă Roosevelt, asta se întâmplă în toată țara.
Nu reușim să primim nicio veste de la ei.
Nu se poate.
Hai înăuntru, ca să-mi povestești!
Mulțumesc, doamnă. Mulțumesc!
Ce dracu'?
Ce ți-ai făcut la sâni, fată?
I-am legat. Doar așa intră-n uniformă.
Elaine, tu coși foarte bine. O poți ajuta?
Nu vreau să facă nimic pentru mine!
Taci! Dă-mi cămașa!
Mă dor picioarele. E mai rău decât într-o fabrică de bumbac.
Credeam că aici o să fie un pic altfel.
De asta ai venit?
De asta și fiindcă omul meu m-a caftit de prea multe ori!
Limbajul!
Dar tu?
Vreau să merg la școală și să-mi ajut și țara.
Și eu. Vreau să-mi iau masteratul în istorie.
Să ajuți o țară care se poartă cu tine ca naiba!
Las-o moale, fiică de pastor!
Johnnie Mae, am fost mereu o tânără cuviincioasă.
Încearcă și tu! N-ar trebui să vorbești așa.
N-ai decât să fii tu cum te-a învățat pastorul!
Eu o să fiu Johnnie Mae.
Dacă nu-ți place țara, ce faci aici?
Nu puteam lucra decât pe câmp, la fabrica de bumbac
sau în bucătăria albilor.
M-am gândit să încerc.
Lena. Tu de ce ai venit?
Și eu vreau să-mi ajut țara,
să lupt cu Hitler.
Doamne! Nu cred nicio iotă din ce spui, copilă.
Poftim?
Doamnelor, de ce ați venit aici?
Logodnicul urma să plece.
- Așa e. - Să lupt.
Fir-ar, fată! Vreau să-mi aduc curând acasă bărbatul.
N-aveam de ales în Texas.
Eu voiam la școală.
- Și eu! - Eu voiam să călătoresc.
Bravo tuturor! Ați ajuns în Georgia.
În timp ce unele dintre voi mințiți,
o să vă spun adevăratul motiv pentru care am venit eu.
De ce?
Pentru bărbați.
Trimit încă o unitate albă în Europa?
Da, văd, locotenente.
Și nu-s pe jumătate la fel de calificate.
Știu.
Am tot cerut ordine.
Nu putem face totul degeaba,
dar nu știu ce să mai fac, ca să vadă că suntem pregătite.
SERVICIUL CHIMIC CAMERĂ DE GAZARE
Chestia asta nu ne ajută.
- Ridică-te! - Deci, dră Lena.
Nu așa poți lupta cu Hitler.
Trebuie să fii puternică.
- O să reușești! - Ridică-te!
- Încerc! - Nu...
...e suficient!
Îți faci de râs toată rasa.
Ei sunt deja de părere
că femeia de culoare e proastă, inferioară și leneșă.
Nu permit ca o femeie din unitatea mea să le confirme asta!
Acum, răspunde-mi! Ești proastă, inferioară sau leneșă?
Nu, doamnă.
Atunci, vrei să mergi acasă și gata?
- Nu, dnă! Trebuie să stau aici. - De ce?
Vreau să lupt pentru țara mea!
Vrei să lupți?
Nu arăți ca o luptătoare de aici.
Arăți ca un copil slab, nepotrivit
pentru o unitate plină de femei puternice.
E a doua penalizare!
Acum, ridică-te! Altfel, pleci de aici azi.
Lena, îți amintește de cineva?
De Mary Kathryn.
Și știm ce să facem cu ea.
Direcție.
În față.
În față, la stânga.
Ridică-te, soldat!
Mănâncă! O să ai nevoie de forță.
Are dreptate, Lena.
Ar trebui să plece. Căpitanul Adams oricum n-o place.
De ce-i vorbești așa?
E adevărat! N-o place.
- Nu ești deloc un om bun. - Sunt sinceră.
N-o asculta! O să reușești. O să vezi.
Iar el se uită mereu la tine.
Johnnie Mae, o invidiezi cumva?
Taci, fată!
Dacă-l voiam, îl aveam.
N-o invidiez pe slăbănoagă.
Oricum, ei nu-i pasă.
Ea nu se gândește decât la Abram al ei.
Ce ai spus?
Dorm lângă tine. Îi aud numele în fiecare seară.
Nici nu pot dormi ca lumea! Abram în sus, Abram în jos.
„Unde ești, Abram? Abram, unde...”
Să nu îndrăznești să-i mai spui numele!
Te-am lăsat să mă înțepi și să-mi spui tot felul de lucruri,
dar nu îndrăzni să-i spui numele!
Ți-ai meritat-o.
FEMEI DE CULOARE ÎN CORPUL DE ARMATĂ AL FEMEILOR
Biroul colonelului Davenport. Preiau mesajul.
...se anunță joburi în armată.
Femeile în formă, mândre de corpul lor,
au început un nou capitol în viață.
Soldați înlocuiți la centrala telefonică.
Dispeceri pentru diferite ramuri ale armatei.
Transport auto.
Femeile întrețin și repară mașini și camioane.
Sunt șoferițe și mecanici buni.
În parcul auto militar.
În aceste domenii și în multe altele, ocupă posturi importante.
Prin aceste înlocuiri, joacă un rol vital în câștigarea războiului.
Pe loc repaus!
- M-ai căutat, Adams? - Da, dle.
Chiar ești insistentă.
Dacă are legătură cu ordinele...
Are, domnule.
Am condus spre absolvire sute de femei, iar, luna asta, alte 38 vor absolvi.
Cum știți, am o rată de succes de 97%. Putem fi chemate la datorie, dle.
Ești sigură de asta?
Nu sunteți pregătite de misiune.
- Domnule, cu tot respectul, femeile albe... - Sunt mai calificate.
Acum, scuză-mă, am o întâlnire.
- Domnule, eu... - Am o întâlnire.
Da, domnule.
Ea e...
Domnilor, o cunoașteți pe soția mea.
Iar dumneaei e Mary McLeod Bethune.
Așezați-vă, vă rog!
O să trec la subiect. În ultimele săptămâni, am vorbit cu soția
despre problemele pe care le avem cu corespondența
și despre moralul soldaților noștri.
Îmi explicați?
A fost un blocaj serios la poștă,
pentru că am avut nevoie de toate vehiculele disponibile
pentru a duce provizii pe front.
Generalul Halt poate vorbi despre amploarea problemei.
- Dle general? - Da, domnule.
Dle președinte, prioritatea noastră e să ajutăm soldații să câștige războiul.
Poșta a trecut mai jos pe lista de priorități.
Înțeleg.
Totuși, nu înțeleg cum se face că nimeni din camera asta
nu poate vedea importanța unui lucru atât de simplu ca o scrisoare de acasă
și cum poate ridica ea moralul.
Doar așa pot comunica ei în afara bătăliei.
Dar ordinele curente sunt cele mai importante,
pentru provizii în linia întâi.
Deci, îmi spuneți
că nu se poate trimite nicicum corespondența acestor oameni?
E inacceptabil.
Mary.
Călătorind prin țară,
aud aceleași povești peste tot.
Părinți îngrijorați, soții,
copii, cei dragi,
toți se întreabă de ce nu au primit nicio scrisoare.
Nici măcar o scrisoare sau o carte poștală
de la cei care luptă pentru țara noastră...
Dle președinte, vă asigur
că am implicat multe companii în această misiune,
dar s-a dovedit a fi un coșmar logistic până acum.
Până și cu Corpul de Armată al Femeilor.
Vreți să spuneți Corpul de Armată al Femeilor albe?
Există și altele?
Nu știți, dle general,
că există femei de culoare în Corpul de Armată al Femeilor?
Dar situația cu poșta e complicată.
Nu se rezumă la livrarea unor scrisori în cutia poștală.
Există motive pentru întârzierile înregistrate.
E nevoie de multă îndemânare
ca să se poată rezolva totul.
Cu tot respectul, dle general,
femeile de culoare din Corpul de Armată al Femeilor
sunt femei foarte deștepte,
conduse de o femeie de culoare remarcabilă,
căpitanul Charity Adams.
E genială!
Are triplă specializare în fizică, matematică, latină.
Așadar, vă asigur, dle președinte,
femeile de culoare din unitatea WAC
au abilitățile și capacitatea de a conduce necesare
pentru a rezolva problema scrisorilor.
Uitați-l!
Mergi! Îți ținem locul.
Îl placi?
Pare foarte drăguț.
Îl place, dar nu e băiatul ei, de acasă.
- Nu-i spune numele! - Nu.
Hai! Vorbește cu el!
Bună, soldat!
Bună, doamnelor!
Bună!
Mă bucur că ai ieșit să te distrezi. Te-am așteptat cu săptămânile.
Și felicitări că ai reușit!
Cu greu. Tot nu sunt la fel de bună ca celelalte.
Ești mai puternică decât crezi.
Mulțumesc.
Dar nu mă cunoști.
Știu că te cheamă Lena Derriecott.
Vii dintr-un oraș de lângă Philadelphia.
Îți place parfumul de iasomie, dar nu și laptele.
Calculezi rapid combustibilul avioanelor
și știi multe despre ele.
Ai venit să dovedești ceva nu doar ție însăți.
Cum de știi astea?
Ideea e...
Când întâlnesc o femeie care mă face să mă îndoiesc de deciziile mele,
vreau să aflu motivul.
Despre ce vorbești?
O să sune cam ciudat,
dar o să mă însor weekendul viitor.
Nu eram prea sigur pe mine.
După ce te-am văzut, m-am răzgândit.
Mama și mătușa mi-au zis despre cei lingușitori ca tine. Scuză-mă!
Îți garantez că-ți spun adevărul, dră Lena.
Putem sta împreună înăuntru?
Ce faceți toate aici?
Mie mi se pare că urmează să ne uităm la un film.
Nu din locurile astea.
Pot merge toate în spate.
Sunt ofițer și am ales eu însămi locurile astea.
Doamnele mele rămân aici, căpitane Matthews.
Am auzit de tine.
Ești scandalagioaica.
- Acum un an... - Cauți mereu gâlceavă.
Sunt mereu pregătită de asta.
Nu ne mutăm. Puteți sta în spate.
Nu e nevoie să-i ascultăm pe cei ca tine, negreso!
Nemernicule! O să...
N-o să faci nimic.
...Germania a pariat totul.
Stai jos!
Hai, băieți! Lăsați-le pe tuciurii!
Nu știu cine te crezi, dar asta e armata Statelor Unite!
Nu tolerez! Zi-mi cum te cheamă!
Cine naiba te crezi?
Sunt căpitanul Charity Adams,
iar tu mă vei saluta!
Asta nu se va întâmpla niciodată.
Adu-mi capela!
Tu!
Îmi pare rău, căpitane Adams.
Când albii se dau la mine, văd roșu de furie!
Nu crezi că vedem toate așa?
Nu-mi pasă ce fac, nu-i lași să te momească,
pentru că tu, în uniforma asta, trebuie să te porți frumos!
Vor fi trimiși la curtea marțială,
dar nu le poți da niciodată ce vor.
Adams. Ce e?
Dle, doamnele mele au fost hărțuite, ca să se mute din locurile lor.
Soldați albi, inclusiv căpitanul Matthews, ne-au insultat și jignit.
Nu suport bigotismul ăsta.
Avem drepturi ca orice soldat alb.
Orice altceva e de neiertat!
Oprește-te!
Dle, cu tot respectul, ne tratează...
Aveți ordine.
Mergi în Europa cu Batalionul 6888.
Pleci mâine cu avionul, iar trupele tale vor ajunge cu barca, în 11.
Iată ordinele tale!
Nu vei deschide plicul până nu ești în avion și peste Atlantic.
Liberă!
Susie!
- M-ai mințit! - Cu ce?
O trimit pe Lena în Europa.
Poftim?
Uite!
E multă apă.
Cum de ești așa de calmă? Ai băut?
Nu.
Voiam să-ți cer ceva de băut.
Deschizi plicul?
Nu vreau să fiu eu prima.
Toți au două plicuri, dar noi avem doar unul.
Nu-mi dau seama ce e în celălalt.
Unul e din armată...
Abbie!
...și de la Departamentul de Război.
Ne trimit fără ordine de la Departamentul de Război?
Așa mi se pare.
Nu poți comanda trupe fără...
Ordinele Departamentului. Știu.
Uite!
Batalionul Poștal?
Nu ne cred în stare decât să ne ocupăm de scrisori!
Băga-mi-aș!
Deci, o negresă de la Biroul Oval
mi-a zis că femeile pot face asta.
Vă garantez că m-am străduit din răsputeri să nu explodez.
Ei cred că niște negrese sunt în stare să facă asta?
Trebuie să le ducă oarecum capul.
Oarecum.
Și n-am văzut niciodată un negru deștept,
darămite o negresă.
Au ajuns, domnule.
Mergi după ele!
Recepția pentru ele a fost ideea ta.
Dar e prilej de băutură!
Dle general, maiorul Charity Adams!
Pe loc repaus!
Deci...
tu ești infama Adams.
Nu știu cât de infamă, domnule.
Nu!
Am auzit de prostiile tale din bază despre integrare,
băutul din cișmelele albilor, chestia de la cinema și altele.
Acum te-au promovat la maior.
- Știi de ce ești aici? - Da, domnule,
deși n-am ordine de la Departamentul de Război.
Lasă asta! Vin și alea.
Mă refeream la misiune.
Da, dle. Ni s-a spus că vom redirecționa corespondența, dle?
Și credeți toate că veți reuși asta
în răgazul scurt, de șase luni, pe care l-am alocat?
Șase luni e un răgaz generos, dle, așa că da, cred că putem.
Ați auzit, domnilor?
Vor reuși.
Răgazul de șase luni e generos.
Iar trupele tale sunt pe drum.
Vin cu Île de France, ca să se simtă comod.
E o navă foarte frumoasă.
Poate schimba direcția rapid,
dacă apare un submarin german sau alt pericol.
- Da, dle. - Da.
Și se poate feri, rapid,
de orice torpilă.
Ei bine, dle, sunt sigură că, fiind escortate,
vor ajunge aici în siguranță.
Nu sunt escortate.
Și, din păcate, locul unde urmau să fie găzduite trupele tale
a fost bombardat înainte de sosirea ta.
Nu-ți face griji!
Am aprobat personal cazarea voastră
și sunt sigur că vi se va părea potrivită.
Mulțumesc, dle.
Trupele mărșăluiesc?
Da, domnule.
E cea mai bună trupă la mărșăluit, dle.
Trupele tale vor mărșălui de pe navă după sosire.
Hai, Lee!
De ce-ți amintește tot balansul ăsta?
De tine,
când mă duceai pe bancheta din spate.
Ce bine ne distram!
Știam că vei reuși.
Știam și că vei veni să mă cauți.
Poți fi hotărâtă când vrei, dră Lena Derriecott.
Mi-e așa de dor de tine, Abram!
Lena, mai repede cu prosoapele!
Doamne!
Avem 855 de femei pe o navă civilă,
fără escortă militară,
în zigzag pe ocean,
și vrea să mărșăluiască la sosire?
Doamne sfinte!
Noel, am cerut o misiune.
Pare că nu vom avea niciodată ocazia
să arătăm că se înșală.
Mai ales nu cu ceva așa de ușor ca livrarea corespondenței.
Și ne-au dat șase luni ca s-o facem!
Asta fiindcă nu ne cred în stare.
Albii ăștia!
Și bărbații de culoare!
Ca Howard.
Zău așa! Nu-l pomeni!
- Încerc să-l uit. - Nu-l pomeni, fată!
A fost cea mai mare greșeală pe care am făcut-o în viața mea.
Cum arătam,
ieșind pe furiș din cazarmă, ca să-l prind la film cu...
Norma Jean! Inamica ta.
Ce boarfă mai era!
Ce te-ai enervat când l-ai văzut!
M-am uitat la ceafa ta. Îți atârna un bigudiu.
Vezi...
Charity, știi că generalii ăia râdeau cu un motiv, nu?
Și-au dezvăluit planurile.
Și șase luni, ca să pară generos?
Da.
Noel.
Noel, unde au spus că sunt scrisorile?
Bună seara, soldați!
Vă pot ajuta, dnă?
Veți saluta.
Scuze, doamnă.
Unde e corespondența?
O parte e aici.
Deschideți ușa, soldați!
Vreți să vedeți toate hangarele? Sunt toate pline.
Câte sunt acolo?
Toate.
Doamne!
GLASGOW, SCOȚIA, FEBRUARIE, 1945
Le-ai instruit bine.
Alinierea!
Batalion 6888!
Interval la dreapta!
Atenție, formație!
Coloană!
Atenție, formație!
Știu că ați avut un drum greu...
și știu că vă e frig.
Adevărul e că va fi frig.
Trebuie să nu ne mai gândim la asta,
pentru că am primit un ordin de la generalul Halt ca să mărșăluim azi.
Chiar acum!
Și vom mărșălui.
Căpitane!
EXPLOATARE GLASGOW
Înainte, marș!
HITLER NU NE VA OPRI
AMBULANȚĂ
Trupă, pe loc!
Batalion, privirea la dreapta!
Salutați!
Atenție, formație!
Batalion, înainte, marș!
Corespondența asta stă aici de peste zece luni.
Și nu doar în hangarul ăsta de avioane,
ci în toate.
Absolut fiecare hangar e plin de corespondență.
Soldații care luptă în acest război n-au primit vești de la cei dragi,
iar cei dragi n-au primit vești de la ei.
Acum, Departamentul de Război primește mii de plângeri,
iar moralul soldaților noștri e la cel mai scăzut nivel.
Dacă soldații noștri au moralul scăzut, nu luptă.
Doamnelor, am primit ordinul
de a aduce speranță,
comunicare,
de a trimite pachetele
pentru soldații noștri epuizați de pe front
și de a anunța familiile de acasă dacă ei sunt teferi.
Sau...
Sau dacă au murit în luptă.
Mi s-a spus
că au mai încercat câțiva să rezolve situația.
Dar n-au reușit.
Ne-au trimis pe noi.
Dar nu vă faceți iluzii, doamnelor,
nu ne-au trimis pe noi pentru că au crezut că vom reuși.
Suntem aici pentru că ei sunt siguri că nu vom reuși.
Ne-au oferit un interval scurt, de numai șase luni.
Mi-am imaginat că e mult,
până mi-am dat seama de amploarea situației.
Când nu există corespondență, moralul e scăzut.
Toate astea fiind spuse...
asta e misiunea noastră
și nu vom da greș.
Iată cum ne vom îndeplini misiunea!
Șoferițele vor veni aici, în hangar.
Vor încărca sacii în camioane,
conform numărului militar.
Apoi, vor fi livrați la baza noastră,
care e Școala King Edward.
Vă avertizez
că nu e nevoie să vă plângeți, fiindcă știu despre paraziți.
Știu că e frig, că n-avem căldură,
dar mai știu și că suntem în război,
iar, când suntem în război, ne descurcăm.
Știm cum să facem dintr-o magherniță casa noastră.
Așa au făcut și multe dintre mamele noastre.
Vom începe prin a organiza un sistem prin care să procesăm toate corespondența.
Aici vom lucra.
Ca șoferițe, veți respecta traseul ăsta. Iată drumul spre și dinspre aerodrom!
MAIOR C.E. ADAMS
„Confirmăm că maiorul Charity Adams
are comanda deplină a Batalionului 6888.”
Ai ordinele?
Nu, am o concluzie.
Nu vor să-mi dea ordine fiindcă vor să fim haotice.
N-o să aștept confirmarea. Îi anunț că am preluat comanda.
Am pregătit scrisoarea.
Trimite-o, căpitane!
Da, doamnă.
NU IROSIȚI MÂNCAREA
10.500 SACI
= 204.000 pe zi
855 WAC
Mai cu viață!
Haideți!
Știi că încă spui numele ăla pe care n-am voie să-l repet.
Știu că unele dintre voi credeți că e imposibil,
dar numai într-un singur fel se face un lucru măreț.
Anume, pas cu pas.
Lena, nu trebuie să citești fiecare nume.
Uită-te la cifre! Așa te organizezi mai bine.
N-ai voie să faci asta!
Nu le arunci pur și simplu acolo.
Oamenii ăia au murit!
Trebuie să fie respectați!
Îmi pare rău, maior Adams.
Pot să merg la latrină, vă rog?
Poți.
Înapoi la muncă, doamnelor!
Ți-am spus eu că e țicnită!
A stat ca muta atâta timp, iar, acum, începe să urle?
N-o să urle la Johnnie Mae!
Știți ce? Eu...
Cred că am nevoie la toaletă.
O să dați toate de bucluc.
N-o să merg după țicnite, la toaletă.
Lena?
N-am nimic!
Mie nu mi se pare.
Șterge-ți ochii!
Fac pipi!
Sigur te simți bine?
Nu. E din cauza tipului.
Ce a făcut? Ți-a frânt inima ca bărbatu-meu?
Vrei să încetezi?
A murit!
A fost...
doborât
la scurt timp după ce a ajuns aici.
A fost soldat...
și m-a rugat să-l aștept să vină acasă.
Îmi pare foarte rău.
Doamne, mă simt ca un ceas pe care nimeni nu-l poate repara.
Mi-a promis că-mi va scrie,
dar n-am primit nicio scrisoare.
Știu că mi-a scris!
Mă întreb dacă scrisorile lui către mine sunt în sacii ăia.
Dar n-am știut că urma să facem toate astea!
Lena! Îmi pare foarte rău.
Vreau să vă mulțumesc tuturor.
Știu că habar n-aveați, dar mulțumesc...
pentru că mă ajutați cu asta.
Scumpo, ascultă!
Dacă e o scrisoare de la el acolo, o vom găsi.
Vom căuta toate orice scrisoare pe numele tău.
Nu se poate ca în toate scrisorile alea... Îmi pare...
Vă trece nevoia în același timp?
Scuze, maior Adams.
Nu tu!
Știu...
că nu vă plac...
fiindcă fac de râs unitatea.
Dar vă promit...
că mă voi descurca de minune acum.
Știu ce simt familiile astea.
Cel mai rău e să nu știi.
- Te înșeli. - Vă promit că o să...
Că nu te plac!
Te plac.
Și te respect.
Totuși, la început,
chiar m-ai îngrijorat.
M-am întrebat dacă vei reuși, dar, chiar când erai pe cale să cedezi,
s-a întâmplat ceva și ai avansat mai mult.
Acum, înțeleg ce s-a întâmplat.
Lena, ești soldat.
Așadar, soldat,
eu iau în serios orice ordin primesc în armată,
inclusiv pe ăsta,
dar o să recunosc în fața ta
că am fost insultată la început că ne pun să avem grijă numai de scrisori.
Însă acum înțeleg.
Pentru că am știut că e important pentru soldații noștri și familiile lor,
însă nu văzusem niciodată suferința asta,
așa cum ai arătat-o tu azi.
Mulțumesc!
- Înapoi la treabă! - Da, maior.
„Au trecut două luni din termenul nostru de șase luni.
Maior Adams, nu mai subliniez cât de importantă e misiunea.
Contează mulți pe tine și pe femeile astea.
Știu că o să reușiți.”
„Dar asta nu e...” Cu toate literele mari.
„Nu e calea.
Generalul Halt s-a bucurat
că scrisorile din ultimele săptămâni
s-au întors ca fiind nelivrabile.”
„Trimite telegrame la Casa Albă în fiecare zi
despre progresul vostru sau lipsa acestuia.”
Fir-ar!
Sunt sigură că asta face generalul Halt.
Am trimis 57.000 de scrisori.
Da, și toate nu pot fi livrate.
Dar, Charity, soldații se mișcă mult în luptele astea.
Crezi că ne-au dat coordonate greșite?
Știu că nu încearcă să ne ajute.
Măcar o dată, aș vrea să lupt cu arme egale, totul să fie corect,
fără șmecheriile albilor. Oare cer prea mult?
Nu. Deloc.
Dar știm amândouă că asta nu se va schimba curând.
Noi lucrăm la schimbarea asta.
Ai văzut ultima propoziție?
„Te anunț cu regret
că vrea să găzduiești soldați de culoare în weekenduri.”
Ți se pare că arăt ca o gazdă?
WAC BUN-VENIT
Cum face asta?
A fost dansatoare profesionistă!
Ce mișcări face!
Așa!
Vreau să mă distrez și eu așa!
Johnnie Mae!
- E pierdută! - Se vede încrederea.
Eu cred că dezastrul. Am obosit.
Ești incredibilă!
- E grozav! - Mersi.
Hai, vreau să beau ceva!
- Haide, Lena! - N-am băut niciodată.
Nici eu.
Nu m-am înrolat ca să-mi pierd demnitatea. Băutura e a diavolului.
Pare că astă-seară...
- Da! - ...o să bem toate!
Hai! O să-ți placă!
- Îți aduc ceva de băut. - Nu știu.
Mai relaxează-te! Nu poți sta în birou toată ziua.
Sunt niște soldați acolo.
- Sunt toți mai mici în grad. - Nu toți. Nu te uiți bine.
Haide! E locotenent-colonel.
- Bună! - Bună!
Bună!
Nu pari surprinsă că mă vezi.
Nu prea.
Când am auzit despre seara asta, am vrut să am grijă de fata mea cea dragă.
Adică soția de acasă?
N-am făcut pasul.
Ce pas?
Nu m-am însurat cu ea.
De ce?
Te-am cunoscut.
Nu mă păcălești așa.
De ce crezi că încerc să te păcălesc cu ceva?
Dansezi cu mine?
Ador cântecul ăsta.
M-ai făcut să te iubesc
Deși n-am vrut
N-ai voce deloc!
M-ai făcut...
...să vreau...
Am spus ceva greșit?
Nu, eu...
Am...
Bine, tu-mi spui ce se întâmplă cu tine,
iar eu îți spun ce se întâmplă cu mine.
Lucrurile pe care le-am văzut aici
m-au șocat mult.
Ai fost pe front?
Ca să livrez provizii.
Cât de rău e?
Nu-ți poți imagina.
Dar văzându-te astă-seară...
mi-ai alinat durerea.
Știu că nu te cunosc,
dar aș vrea să te cunosc.
Aș vrea să mă cunoști și tu.
Îmi pare rău.
Oricât de mult aș vrea să te cunosc, eu...
încă am gândurile și inima răvășite de un om pe care l-am pierdut.
Deci...
nu cred că am ce să-ți ofer.
Îmi poți oferi prietenie.
Asta pot face.
Avem nevoie de asta aici.
Îmi pare rău că ești trist.
Îmi pare rău pentru pierdere.
Nu ți-e frig aici?
Da. E frig.
Hai!
Mă scuzați?
- Da? - Sunt Clemens.
- Am venit să vă fiu capelan. - Ce?
Capelan. Am fost trimis să vă ajut.
Drepți!
Adams!
Da, domnule. E vreo problemă?
Una dintre fetele tale are inițialele JMB.
JMB a returnat expeditorului o scrisoare importantă.
Abia acum am primit-o.
Numele destinatarului e ilizibil.
Eu îmi văd numărul cât se poate de clar. Tu?
Sau poate nu știi să citești numere.
Mare păcat!
O să te mai întreb o singură dată. Cine e JMB?
Eu sunt, domnule.
Tu?
La naiba, fată! Ești proastă?
Nu, domnule. Nu sunt.
De ce ai returnat scrisoarea după atâta timp?
Cred că ești proastă!
Cred că sunteți proaste toate!
Nu poți trimite o scrisorică destinatarului?
Citești și scrii?
Da, dle. Știm asta.
Vorbesc cu fata asta.
Știu, dar, fiind comandant, datoria...
Taci, Adams!
Mă auzi? Răspunde la întrebare!
Da, domnule!
Vă aud.
Ați venit de două luni și n-ați făcut nimic.
Ce fel de operațiune mai e și asta?
Merg direct la general
și-i spun să oprească mascarada asta acum!
E ridicol. Ce pierdere de timp!
Unde găsesc așa oameni?
Pe loc repaus!
Înapoi la muncă, dnelor!
Așteptați!
Doamnelor, nu-mi pasă de vorbele nimănui.
Ați făcut o treabă bună,
până și în aceste circumstanțe.
Dar o mare parte din corespondență e returnată,
iar asta e dezamăgitor.
Am urmărit procesul.
Înțeleg foarte bine ce se întâmplă,
dar vreau să aud punctul vostru de vedere.
Stați așa!
Pe rând!
Tu, prima!
La ultima numărătoare, avem peste 7.500 de Robert Smith.
Trebuie să găsim prea multe carduri de localizare după dată.
Uneori, e ilizibilă.
Nu mai zic că e așa de frig, iar unele lucrăm cu mănușile astea.
Multe pachete sunt mucegăite. Până și șobolanii le mănâncă.
Au mâncat până și numele de pe plicuri.
Uneori, mai avem un cuvânt sau două.
E ca un fel de rebus greu ca naiba.
Vera, ție îți plac rebusurile.
Da, doamnă.
Poți analiza plicurile alea?
- Poate vei fi de ajutor? - Da.
Dolores, tu ai urmărit știrile la cinema în fiecare weekend.
Dacă aflăm originea scrisorilor, ne spui știrile de acolo?
Da. Și, dacă văd și data,
îmi dau seama unde se îndrepta o unitate.
Asta ar fi de ajutor.
Unele nume sunt Jucăușul sau Iubițel.
În cazurile astea, deschideți plicurile!
Aflați indicii cu privire la identitate!
În cazul pachetelor cu haine și materiale?
Am lucrat în domeniu, în California.
Știu bine materialele. Vă pot ajuta.
Am fost dirigintă la poștă, în Carolina de Nord.
Am fost antreprenoare de pompe funebre cu tata.
Asta cu ce ne-ar ajuta, fată?
Eu n-am zis la ce mă pricep.
Johnnie Mae!
Știu că e un moment solemn, fiindcă am pierdut un mare om.
Președintele Roosevelt a fost un om care ne-a condus bine,
iar conducerea e importantă.
Mă rog ca președintele Truman
să dea dovadă de aceeași abilitate de conducere grozavă,
dar, pentru a conduce,
trebuie să fii calificat.
În Psalmul 4:14 scrie așa:
„Nu apuca pe calea celor fără de lege
și nu păși pe drumul celor răi.”
Ultima parte poate fi schimbată
cu „celor rele”.
Mă rog pentru multe dintre voi, știind că e greu.
Nu sunteți în stare să fiți aici și sunteți conduse de o persoană
care e incapabilă în ochii armatei
și nici moral nu e calificată în fața Domnului.
E mare păcat că, vineri seara,
toate becurile de aici strălucesc puternic,
dar duminică dimineață, am un bec ars deasupra capului.
Asta nu e lucrarea Domnului.
Trebuie să avem grijă când suntem conduși de rău.
În caz contrar, vom rata lucruri importante.
Să ne rugăm!
Deci, spune:
„Știu că nu vă gândeați la o asemenea misiune, dar garantez...”
Sunt lucrurile mele!
„Dragă dle general Halt,
femeile din Batalionul 6888 sunt groaznic de păcătoase.
Sunt conduse de o femeie rea, care promovează desfrânarea,
în timp ce conduce Școala King Edward ca un bordel.”
- Sunt lucrurile mele. - Și cele de acolo, de jos!
Vei pleca azi de aici.
Am fost trimis de generalul Halt.
Putea să te trimită însuși Domnul!
Nu știu dacă ai habar,
dar sunt fiica unui pastor.
Știu Biblia de la Geneză la Apocalipsă și invers.
Sunt o femeie credincioasă, cu un caracter extraordinar,
și le conduc pe femeile astea cu o mână de fier
și cu iubirea și înțelegerea demne de un capelan.
A trebuit să îndur batjocura și trădarea
albilor din armată.
Am învățat toate legile armatei,
ca să mă apăr și ca să ajung unde sunt acum.
Dacă crezi că-mi inspiri frică
sau ce-oi scrie tu într-o scrisoare către oricine,
atunci, te înșeli la fel de mult ca în așa-zisa predică de azi!
Soldatul ăsta te va duce oriunde vrei,
dar vei pleca chiar acum.
Să vă ajute cu bagajele?
De ce ar trimite un capelan?
Păi...
În noaptea în care găzduim soldații. Știi ce înseamnă.
Cred că...
Bombe zburătoare!
Haideți!
Cu grijă! Haideți!
Jos!
Maior Adams?
Ce e, soldat?
Alea sunt coordonatele soldaților?
Da, dar înțelege că n-ar trebui să le vezi așa de aproape!
De asta le cenzurează căpitanul Campbell.
Nu trebuie să ajungă pe mâna dușmanului.
Un simbol...
e desenat pe ea.
Iar scrisoarea asta e de acum câteva săptămâni.
Iar în scrisoare asta...
e menționată divizia a doua de infanterie.
Prin indiciile desenate de mână,
soldații își anunță în secret familiile
în ce parte a lumii sunt.
Soldat, fiecare divizie a soldaților noștri
are 16.000 de oameni în ea.
Tocmai ai găsit 48.000 dintre ei.
Doamnelor, câte ați văzut simboluri desenate de mână pe scrisori,
care seamănă cu imaginea diviziilor soldaților?
Ridicați mâna!
Ai făcut o treabă grozavă, soldat.
PERICOL NEEXPLODAT
Johnnie Mae va înnebuni cu atâtea scrisori.
Să se liniștească!
N-avem timp de asta!
Vera, trebuie să rămânem pe drum.
- Și să înțepenim? - Nu!
Avem un avânt bun. N-o să fiu eu cea care-l va strica.
Oprește! Nu, oprește!
Ce e?
Cred că suntem pe o bombă neexplodată.
Ești sigură?
Doamne!
Ce facem?
Ce ne-a instruit maiorul Adams.
Trebuie să evacuăm camionul, dar respectăm instrucția.
Bine.
Coborâți toate încet din camion!
Încet!
Unu.
- Doi. - Doi.
- Trei! - Trei!
Doamne!
Ce e?
Uitați-vă!
Lena.
Mai bine faceți-vă că lucrați!
O să vrei să vezi asta.
- Ai de gând s-o citești? - O lași puțin?
Doamnelor!
Maiorul Adams vrea să ne vadă.
A avut loc un accident.
Deci armata nici nu le va îngropa?
Mi s-a spus că nu.
Îmi pare foarte rău, doamnelor.
Acum, voi da de veste în Statele Unite, ca să cer ajutor.
Între timp, ne ocupăm de colecta asta,
fiindcă nu vom permite ca soldaților noștri
să li se refuze demnitatea unei înmormântări cum se cuvine.
Doamne Dumnezeule
Trăim într-o lume rea
Oamenilor
Nu le pasă
Cum se poartă cu tine
Doamne Dumnezeule
Trăim într-o lume rea
VERA J SCOTT SOLDAT, CORPUL DE ARMATĂ AL FEMEILOR
Soldat!
Da, doamnă.
Aici sunt îngropați mulți soldați americani.
Dacă știi ziua morții lui și unitatea în care era,
îl poți găsi aici.
Te poate aduce el înapoi la bază?
Da, doamnă.
Atunci, caută-l!
Bună!
Mă poți aștepta?
Sigur.
Știam eu că o să te găsesc! Știam eu!
Dragă dră Lena...
direcția înainte, eu sunt.
Nu vreau să te îngrijorez,
dar, pentru prima dată, posibilitatea să nu ajung acasă
se conturează.
Știu că te-am rugat să mă aștepți
și, cunoscându-te, mă vei aștepta.
Dar...
dacă nu mă întorc,
trăiește-ți viața ca atunci când râdeai pe banchetă,
cu acea libertate și bucurie.
Promite-mi că vei trăi mult!
Cât pentru amândoi.
Promite-mi că vei râde cât pentru amândoi!
Te iubesc, Lena Derriecott.
Și eu te iubesc, Abram David.
Îmi pare rău.
Regret că n-am avut curaj s-o spun mai devreme.
Uită-te după mine pe cer!
Al tău, pe vecie...
Abram.
ȘCOALA KING EDWARD
Pe loc repaus!
'Neața, dle!
Generalul Lee mi-a zis că faci progrese.
Da, domnule.
Deși am pierdut doi dintre soldați.
Da. Se mai întâmplă.
Însă, privind corespondența, n-ați progresat.
Niciuna dintre trupele mele n-a văzut progresul vostru.
Îmi pare rău, domnule. Lucrăm cât de repede putem.
Dar nu destul de repede.
Ăsta nu poate fi întregul batalion.
Nu, domnule.
Lucrăm în ture de 24 de ore, așa că unele femei se odihnesc.
- Se odihnesc? - Da.
Am venit să-ți inspectez trupa, iar trupa ta nu e aici.
Are logică, maior?
Păi, domnule...
Salon de cosmetică?
Da, domnule.
Nu așa se cheltuiesc banii armatei!
Deci, îmi spui
că au timp să se coafeze,
dar n-au timp să fie inspectate de generalul lor?
Nu! Domnule! Eu...
Îmi pare rău, dar acolo sunt femeile din tura de noapte
și dorm acum.
Astea sunt dușurile noastre, iar doamnele mele fac duș.
- Lee. - Da, domnule?
Nu i-ai spus acestei femei că vin pentru o inspecție?
Ba da, domnule.
Și maiorul nu înțelege că, la inspecție,
inspectez ce vreau eu?
Ba da, domnule. Înțelege.
Așa conduci o trupă?
Și camera aia?
Pot intra în camera aia?
Da, dle. E sala de livrări.
Mulțumesc!
Cu plăcere, dle.
Atenție!
Ce e mizeria asta?
Unele pachete au fost mâncate pe jumătate de paraziți,
iar conținutul separat, dar soldații au găsit o cale
de a le identifica după material.
Aici e locul în care asociem scrisorile
cu soldații cu același prenume și nume.
N-ar fi mai simplu să folosiți numărul lor?
Da, dle, am încercat așa la început,
dar se folosesc porecle. A trebuit să cercetăm
ca să ne asigurăm că vor ajunge la soldatul potrivit.
Irosiți banii armatei și pe parfum?
Nu, domnule.
Când n-am deslușit numele, pentru că unele erau pătate...
Unele femei au stropit hârtia cu parfumul preferat,
iar unii dintre soldați au recunoscut acele parfumuri.
A fost o misiune.
Am asociat expeditorul cu statul unde se vindea parfumul.
Laoparte, fată!
Deschideți și citiți scrisorile astea?
Doar în cazul în care nu putem localiza soldatul, dle.
Îți bați joc de mine?
Deschideți și citiți scrisorile acestor soldați albi?
Dle, uneori, doar așa obținem indicii
despre unde ar putea fi.
Sunt confidențiale, maior!
Ți-ai pierdut mințile de tot?
Nerespectarea ordinelor mele
a dus la moartea soldaților. Din vina ta! I-ai ucis fiindcă nu i-ai instruit bine.
Acum,
că președintele Roosevelt a murit,
experimentul ăsta minor va fi desființat imediat.
Cred că o să te eliberez din funcție
și o să aduc un locotenent alb aici,
ca să-ți arate cum se conduce!
Peste cadavrul meu, dle.
Ce ai spus?
Domnule, cu tot respectul,
batalionul meu lucrează zi și noapte, în condiții oribile.
N-avem căldură aproape niciodată.
Se face așa de frig, încât femeile pun apa în căști ca să se spele.
Ne-ați dat locul ăsta ca să-l facem cazarmă, fără paturi și ajutor!
Femeile mele sunt hărțuite! Li se fac ochi dulci
doar pentru a fi întrebate dacă au coadă sub fustă noaptea,
din cauza zvonurilor soldaților albi.
Ne-ați trimis un capelan, nu să se roage, ci să ne spioneze!
Tocmai am pierdut două colege care erau bine instruite,
fiindcă eu le-am instruit.
Și nici măcar n-ați dat ordinele ca să aibă o înmormântare corectă!
Știu că ducem un război, dar războiul nostru începe cu rasa.
Luptăm pe toate fronturile.
Deci, așa cum am spus, domnule, peste cadavrul meu!
O să mă judece la curtea marțială.
Mă simt ca o ipocrită!
Tot eu le-am zis acestor femei să-și păstreze demnitatea și decența...
Nu știu ce m-a apucat!
Ai crezut că ai dreptate.
A fost bădăran când a spus că n-am făcut nimic.
Dar e superiorul meu! Ar fi trebuit să știu.
Doamnă. Îmi pare rău. Avem o problemă.
Femeile nu mai lucrează.
De ce?
Nu știu.
Înapoi la treabă, doamnelor!
La treabă!
Știu că Roosevelt le plăcea,
dar vorbește cu Truman! N-au făcut nimic!
Îi vei spune președintelui
că asta e cea mai mare greșeală.
Și fata aia, Adams? Da.
O vreau la curtea marțială.
A spus-o, dle mareșal! Mi-a spus-o în față!
Și faptul că citeau scrisorile soldaților albi...
O clipă!
Ce se întâmplă?
Oamenii primesc corespondența, dle.
- Morgan! - Da! Da, dle!
- Vesper! - Da, dle!
Montgrey!
Carl!
Vincent!
Vaughn!
Poșta!
Malone! Nielson!
Păzea!
Viranelli!
Alexander!
Vincent!
Montgrey!
- Frank! - Da, dle. Aici!
Pentru Troutman!
- Troutman! - Da!
Poftim!
Scumpule!
FEMEILE DE COLOARE LE RIDICĂ MORALUL SOLDAȚILOR
„A fost cea mai bună zi din viața mea.”
Doamnă, sunteți Batalionul 6888?
Da.
E Batalionul 6888!
Pe loc repaus, soldați!
„Directoratul poștal al Batalionului 6888
a fost singurul batalion integral cu femei de culoare
în Europa, în timpul celui de-al Doilea Război Mondial.”
După ce au rezolvat întârzierea
a peste 17 milioane de scrisori, în 90 de zile,
activitatea noastră a impresionat atât de mult conducerea,
încât ne-au trimis în Rouen, Franța,
unde am rezolvat altă întârziere într-un timp record.”
ADEVĂRATA LENA DERRIECOTT 100 ANI
„A fost multă muncă, multă tristețe.
Nu ne-a mulțumit nimeni pentru serviciu
și nici nu ne-au inclus în parada militară.
Munca noastră asiduă și serviciul altruist nu au fost recunoscute.
Am fost tratate mai bine în Europa
decât atunci când ne-am întors în Statele Unite.
Asta, până acum.
Lumea începe să ne prețuiască pe noi și ce am făcut.
Am primit până și Medalia de Aur a Congresului pentru serviciul nostru.
Nu e minunat?”
SOLDAT CLASA I, ROMAY C. JOHNSON DAVIS (NĂSCUTĂ 1919)
MAJOR FANNIE GRIFFIN MCCLENDON (NĂSCUTĂ 1920)
Doamne, ce amintiri!
BATALIONUL 6888
Și, da, chiar m-am măritat cu Hugh când ne-am întors acasă.
Batalionul 6888 al Directoratului Central Poștal
a fost singurul numai cu femei de culoare din armata SUA,
în Europa, în cel de-al Doilea Război Mondial.
Imagini reale cu Batalionul 6888 sosind în Europa.
În Europa, chiar înainte de sfârșitul războiului,
au primit sarcina imposibilă
de a livra 17 milioane de scrisori în șase luni.
Au reușit în mai puțin de 90 de zile.
Batalionul 6888 a asigurat comunicarea,
un moral ridicat și speranța vie în rândul soldaților.
Apoi, ajungem în secolul al XX-lea,
când femeile au devenit membre cu drepturi depline ale armatei SUA.
Iar, azi, avem alături de noi
două femei minunate.
COMEMORAREA FEMEILOR
Mi-au zis ce vârstă au, dar nu era nevoie.
Mie mi se par cam de 30, 40 de ani.
Mary Ragland și Alyce Dixon,
care au servit în Batalionul 6888,
singura unitate de femei de culoare din Corpul de Armată al Femeilor
peste hotare în cel de-al Doilea Război Mondial.
Vă rog să le aplaudăm!
Vreau să vă mulțumesc tuturor pentru serviciu,
pentru curajul, pentru angajamentul, pentru dăruirea voastră,
și Domnul să vă binecuvânteze, pe voi și America!
În aprilie 2023, baza militară SUA Fort Lee,
numită după generalul Războiului Civil,
s-a numit Fort Gregg-Adams în onoarea a doi pionieri:
lt. gen. Arthur Gregg
și
locotenent-colonelul Charity Adams.
După redenumirea bazei în onoarea lui Adams,
a devenit singura femeie de culoare din istoria SUA cu această onoare.
Filmul e dedicat vieții, activității și amintirii
lui Clarence și Jacqueline Avant
BATALIONUL 6888
Subtitrarea: Daniel Onea