Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫מנה אחת?‬ ‫-כל דבר?‬
‫מה שאני רוצה?‬ ‫-טוב…‬
‫אספרגוס במיונז.‬ ‫-לזניה.‬
‫פיצה.‬ ‫-אולי…‬
‫עוגת שוקולד חמה עם סוכר קוקוס.‬
‫ביצת עין עם צ'יפס.‬
‫סלט טבעוני.‬ ‫-אני אוכל פיצה כל יום.‬
‫שרימפס שום.‬ ‫-אפשר גלידת וניל בצלחת נפרדת, בבקשה?‬
‫החלמון צריך להיות מבושל לגמרי.‬
‫עם בורגול.‬ ‫-פיצה עם המון בשר.‬
‫מגעיל אותי שגלידה נוגעת באוכל.‬
‫לא שבור.‬ ‫-בקר, חזיר ועוף.‬
‫וכורכום.‬
‫חפץ…‬
‫כל דבר שארצה?‬ ‫-טוב…‬
‫העט הזה.‬
‫אולר.‬ ‫-גרזן?‬
‫דילדו.‬ ‫-פגיון.‬
‫סתם, בצחוק.‬
‫ציור ממש יפה.‬
‫אתה יכול להבטיח לי שאקבל פיצה כל יום?‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני רק אומר, אני אתרגז מאוד אם זה לא יקרה.‬
‫כמה תתרגז?‬
‫אתה יודע למה אני כאן, נכון?‬
‫כתוב כאן שניסית להצית את בית הוריך‬
‫בזמן שהם ישנו.‬
‫אז אני אתרגז ככה.‬
‫אין לכם שום בושה? בני זונות!‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫עשרים ואחת!‬ ‫-הוא, זה שמסתתר.‬
‫הבחור ב-21!‬
‫הוא אכל את הבשר מהפיצה ואת החזיר הצלוי.‬
‫עושה צרות כבר ביום הראשון!‬
‫עשרים ואחת!‬
‫היי! לא!‬
‫לא.‬ ‫-חדשים דפוקים.‬
‫כמה פעמים אנחנו צריכים להגיד לך?‬
‫שמותר לי לאכול רק את האוכל שלי?‬
‫או אוכל שקיבלת ממישהו אחר בהסכמה. כן.‬
‫זה החוק.‬
‫אותו חוק שמי שאכל את האוכל שלי‬ ‫התעלם ממנו לגמרי?‬
‫נטפל בזה מחר,‬
‫אבל אתה לא יכול להתנהג כמו ברברי‬ ‫ולאכול מה שבא לך.‬
‫לא. הברברים הם אלה ב-21‬ ‫שאכלו את האוכל שלי.‬
‫אני חושב שבמינימום זכותי לאכול…‬
‫זכותך שאנחנו, הנאמנים,‬ ‫נגן על האוכל שלך. כן.‬
‫אנחנו מטפלים בזה.‬
‫אם ככה הנאמנים מטפלים בדברים,‬
‫תהיה לנו בעיה.‬
‫זה לא קל, אבל מאז שמהפכת האחדות החלה,‬
‫הפיר הופך למקום הוגן יותר מדי חודש.‬
‫ובעזרת כולם,‬ ‫החוק יגיע בקרוב לקומה התחתונה.‬
‫אתה לא מבין? אם תאכל למישהו אחר את האוכל,‬
‫הוא ירגיש שנעשה לו עוול‬
‫ושמותר לו לאכול מה שבא לו.‬
‫ואז הוא יפגע באנשים אחרים,‬ ‫והם יפגעו בעוד אנשים.‬
‫זה ייצור תגובת שרשרת,‬ ‫והאנשים בתחתית יישארו בלי אוכל.‬
‫סיימת?‬
‫תקשיב, מטומטם,‬ ‫זה מה שיקרה אם תאכל את הכנף הזאת.‬
‫"מטומטם"?‬
‫תכף תראי מה המטומטם הזה יעשה.‬
‫הם צודקים. זה מה שיקרה.‬
‫בטח, לך קל לדבר.‬
‫אף אחד לא אכל את הקרוקטים המסריחים שלך.‬
‫רוצה אחד?‬
‫בסדר.‬
‫אבל אני לא רוצה עוד הפתעות מחר, מובן?‬
‫בסדר. תאכל מהר, לפני שהבמה תתחיל לרדת.‬
‫ההנהלה אוסרת עלינו לשמור אוכל.‬
‫מקבלים על זה עונש.‬ ‫ופעם אחת מספיקה, אם אתה מבין אותי.‬
‫אני מבין.‬
‫למה הם לא מענישים את המניאקים‬ ‫מקומה 21 שאכלו את הפיצה שלי?‬
‫אנחנו קבענו את הכלל לגבי האוכל. לא ההנהלה.‬
‫תזכרו, החודש היה לכם מזל‬ ‫והתעוררתם בקומה 24.‬
‫אולי בחודש הבא תהיו בקומה נמוכה מאוד.‬
‫אבל מה שעשיתם עכשיו,‬ ‫ביום הראשון שלכם, היה מחווה יפה.‬
‫כבדו את הזולת ושמרו על הסדר בקומה שלכם.‬
‫אל תיתנו לפיר לנצח אתכם.‬
‫"אל תיתנו לפיר לנצח אתכם."‬
‫איך קוראים לך?‬
‫זמיאטין.‬
‫פרמפואן.‬
‫האמת היא שהמאכל האהוב עליי הוא‬
‫הקרוקטים שהאקס שלי היה מכין.‬
‫אבל זה בלתי אפשרי עכשיו, כמובן.‬
‫את מתגעגעת אליו?‬
‫מה את מחפשת בפיר?‬
‫זמן.‬
‫אני צריכה זמן כדי לשכוח את מה שעשיתי.‬
‫ארבעים וארבע!‬
‫ארבעים וארבע.‬
‫ארבעים וארבע!‬
‫ארבעים וארבע! תעבירו את המידע!‬ ‫תעבירו אותו למעלה!‬
‫ארבעים וארבע!‬ ‫-תעבירו את המידע!‬
‫שרשרת התקשורת נותקה בקומה 44,‬
‫ואנחנו לא יודעים אם חלוקת האוכל‬ ‫הייתה הוגנת מתחת לקומה הזאת.‬
‫אנחנו יודעים‬ ‫שהחלוקה לא הייתה הוגנת מקומה 21.‬
‫כמה קומות יש?‬
‫שלוש מאות שלושים ושלוש.‬
‫לא חשוב כמה קומות יש.‬
‫מה שחשוב הוא שהאוכל יגיע לכולם.‬
‫מחר חברינו מקומות 19 ו-20‬
‫ירדו לקומה 21 כדי להגן על הפיצה שלך.‬
‫ומקומות 42 ו-43 ירדו לקומה 44‬ ‫כדי שגם האנשים למטה יקבלו אוכל.‬
‫ככה זה עובד.‬
‫כדאי שתזוזו עכשיו.‬
‫מה? אסור לנו אפילו לעמוד פה?‬
‫איך הרגשת באותו רגע?‬
‫כשכמעט הרגתי את הוריי?‬
‫סליחה. רק שנייה.‬
‫לפי מה שכתוב פה, ניסית להצית את החדר שלך,‬
‫אבל התחרטת כעבור 30 שניות.‬
‫רק הפח, האוטוביוגרפיה שכתבת,‬
‫ושתי קופסאות פיצה ריקות נשרפו.‬
‫כדאי שתדע, אידיוט,‬
‫ששלחו אותי לכאן כי מפחדים ממני.‬
‫איפה האוכל שלי?‬
‫איפה…‬
‫מה קורה?‬
‫האנשים בקומה 21 עושים בעיות.‬
‫נראה לי שהם יקבלו עונש. פעם אחת תספיק.‬
‫מי הבא בתור? אתה. קדימה.‬ ‫-חתיכת בן ז…‬
‫בסדר!‬
‫קדימה, 22!‬
‫קדימה!‬
‫הם על הבמה.‬
‫אם לא יצליחו לעצור אותם בקומה 22,‬
‫אנחנו נצטרך לרסן אותם.‬
‫גם אתה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫לא באתי לכאן כדי להילחם.‬ ‫אף אחד לא אמר שנילחם.‬
‫אני סולח להם על אתמול. זה נגמר.‬
‫תשברו את בסיס המיטה וקחו את הקרשים!‬
‫קחי. עכשיו!‬
‫מה נעשה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫מהפכת האחדות!‬
‫זוז כבר, לעזאזל!‬
‫היי!‬
‫מה קורה שם למעלה?‬ ‫-הם רוצים שנילחם.‬
‫מה?‬ ‫-על האוכל. עם אלה שלמעלה.‬
‫אנחנו?‬
‫היי, אתם שם למעלה!‬ ‫אתם שומעים אותי? שומעים?‬
‫קחו את הפיצה שלי. הכול טוב, היא שלכם.‬ ‫רק אל תפגעו בי, בבקשה.‬
‫היי!‬ ‫-לעזאזל.‬
‫חם, חם, חם!‬
‫הבמה.‬
‫האוכל! חייבים להיפטר מהאוכל! תעזרו לנו!‬
‫קר פה.‬
‫הם יקפיאו אותנו.‬
‫קר פה!‬
‫קר פה.‬
‫זהו.‬
‫לא נשאר כלום.‬
‫זהו.‬
‫כל הכבוד.‬
‫איזה אומץ.‬
‫הוא עדיין חסר הכרה?‬
‫כן.‬
‫רוצה פיצה?‬
‫רוצה פיצה, מניאק?‬
‫רוצה פיצה?‬ ‫-די!‬
‫העבריין הזה עשה הרבה נזק.‬
‫ובגללו אף אחד לא יאכל היום.‬
‫אבל אנחנו לא עושים דברים כאלה.‬
‫לא.‬
‫אתם עושים דברים בצורה מעודנת יותר.‬
‫מה?‬
‫אולי הוא לא האחראי היחיד.‬
‫אתמול יכולתי לאכול משהו אחר.‬
‫היה הרבה אוכל, אבל לא הרשיתם לי.‬
‫אז זו אשמתנו?‬
‫אני רק אומר שלפעמים, לתת לאנשים קצת חופש…‬
‫לא! תסתום את הפה!‬
‫לא.‬
‫חופש הוא לא הזכות לאכול מה שמתחשק לך.‬
‫ממש לא. בסדר?‬
‫היא מתה.‬
‫לא! בן זונה! בן זונה מזדיין!‬
‫זה היה אמיץ מאוד.‬
‫מספיק!‬
‫מה נעשה איתו?‬
‫אתם לא תעשו כלום.‬
‫אני ארד איתו עד שאמצא אחד מהנבחרים.‬
‫הנבחרים…‬
‫בני המזל שזכו לפגוש את האדון.‬
‫האיש שייסד את עקרונות החוק.‬
‫תפקידם הוא לאכוף את החוק בתבונה…‬
‫רגע.‬
‫האדון?‬
‫יש אנשים שקוראים לו‬
‫המשיח‬
‫או הידלגו.‬
‫אף אחד לא יודע אם הוא עדיין בחיים.‬
‫או אם הוא בכלל היה קיים.‬
‫לפני הרבה זמן,‬
‫לפני שהגעתי הנה,‬
‫האדון שלח מסר של תקווה.‬
‫מספרים שהוא שרד חודש שלם בלי אוכל‬
‫באחת הקומות הנמוכות ביותר.‬
‫הוא עשה מדיטציה.‬
‫בחודש הבא הוא התעורר בקומה אחרת‬
‫שאליה לא הגיע אוכל.‬
‫הוא חתך בשר מהירך שלו…‬
‫והאכיל את הנזקקים.‬
‫הנבחרים שלו.‬
‫מאז, חודש אחר חודש,‬
‫הם מפיצים את מסר האחדות שלו ברחבי הפיר‬
‫ומוודאים שהאוכל מחולק בצורה הוגנת.‬
‫זו מטרה שנצליח להשיג יחד.‬
‫גם אם כמה ראשים ייערפו בדרך.‬
‫מה שתגיד, רובספייר.‬
‫אבל לא אכלתי כבר יומיים.‬
‫ואני רוצה את הפיצה שלי!‬
‫אתה בטוח בקשר לזה, רובספייר?‬
‫אתה לא חושב שהאדון שלך‬ ‫יעדיף שתחתוך אותה לחתיכות‬
‫ותאכיל את הנזקקים?‬
‫היא כבר מבושלת.‬
‫קניבליזם אסור לפי החוק‬
‫מאז שקורבנו של האדון הראה לנו את הדרך.‬
‫אתה ממציא חוק חדש כל יום, רובספייר.‬
‫אלה המנות של האנשים שמתו אתמול.‬
‫אני חייב לזרוק אותן.‬ ‫-לזרוק אותן?‬
‫לפי החוק, אסור לאכול יותר ממנה אחת.‬
‫למה?‬
‫חלוקה שרירותית של שאריות מזון‬ ‫מועילה רק למעטים.‬
‫ואף אחד לא מכבד חוק שמאפשר חוסר שוויון.‬
‫אבל החלוקה לא חייבת להיות שרירותית.‬
‫נוכל לאכול את האוכל בעצמנו!‬
‫בסדר, אז…‬
‫מולים, טורזנוס וטלה צלוי.‬
‫מהיום תשמרו על המנות‬ ‫של האנשים שמתו בקומות מעליכם.‬
‫מחובתכם לוודא מדי יום שאף אחד לא נגע בהן,‬
‫ולהיפטר מהן כדי למנוע סכסוכים.‬
‫מותר לכם לקחת מנה חלופית,‬
‫אבל אז תצטרכו לזרוק את המנה שלכם.‬
‫בסדר.‬
‫תאמינו לי, בטווח הארוך זה לטובה.‬
‫מוות של חברה לא אמור להיות פרס, נכון?‬
‫קדימה!‬
‫איזה עונש הוא יקבל?‬
‫חמור.‬
‫אבל הוגן.‬
‫אני מקווה שאמצא אחד מהנבחרים‬ ‫לפני שאגיע למחסום בקומה 44.‬
‫לא נשארו הרבה.‬
‫כבדו את החוק.‬
‫ואכפו אותו.‬
‫את מאמינה בכל זה?‬
‫זה היום האחרון.‬
‫בוא נראה אותך.‬
‫אני טיפוס מדעי יותר.‬
‫אני לא טיפש כמו שאני נראה.‬
‫הקדשתי את כל חיי למתמטיקה.‬
‫אבל ויתרתי על זה.‬
‫למה?‬
‫בגלל זה.‬
‫השורש הריבועי של מינוס אחת.‬
‫הפתרון של השורש הזה‬
‫נקרא במתמטיקה מספר מדומה.‬
‫מדומה.‬
‫יום אחד הבנתי שאם אנו מקבלים פתרון‬
‫שאינו תואם למציאות הפיזית של העולם שלנו,‬
‫איני יכול לבטוח עוד במתמטיקה.‬
‫או בכל דבר אחר.‬
‫התפטרתי מהעבודה באוניברסיטה,‬ ‫זנחתי את המחקר שלי.‬
‫נטשתי את המשפחה שלי.‬
‫עזבת את המשפחה שלך בגלל זה?‬ ‫-חזרתי לבית של ההורים שלי.‬
‫יש לך ילדים?‬
‫מה רע בדברים מדומים?‬
‫ואת? יש לך ילדים?‬
‫דברים מדומים לא קיימים.‬
‫ואין בהם שום תועלת.‬
‫מה הסיפור שלך, פרמפואן?‬
‫אני צריכה זמן כדי…‬
‫לסלוח לעצמי.‬
‫החודש, האוכל הגיע לקומה 175!‬
‫לקומה 175!‬ ‫-חייבים לחגוג!‬
‫שמעת? 175.‬
‫בוא.‬
‫למה?‬ ‫-כדי לרקוד.‬
‫לרקוד?‬
‫יצאת מדעתך.‬
‫בסדר.‬
‫מאה שבעים ותשע. קנלוני וחזיר חמוץ-מתוק.‬
‫כאן יש פיצה וקרוקטים.‬
‫כמה אנשים למטה אומרים שהם לא ישתפו פעולה.‬
‫הם יאכלו כל מה שיצליחו להשיג כשהאוכל יגיע.‬
‫מה המנה שלך?‬
‫הזמנתי קינוח. פנצ'ינטה.‬
‫יהיה נחמד לאכול קינוח לפעמים.‬
‫את לא רואה איפה אנחנו?‬
‫המערכת עובדת טוב יותר מדי חודש.‬
‫זה לא הזמן לספקות.‬
‫מאה שישים ותשע!‬
‫יש חדשות מלמעלה?‬
‫שרשרת התקשורת נעצרה ב-169.‬ ‫זה כל מה שאנחנו יודעים.‬
‫אני מקווה שהחברים של רובספייר‬ ‫יאכפו את החוק ויתחילו להחטיף מכות עכשיו.‬
‫החוק הוא אהבה. החוק הוא רצון.‬
‫החוק הוא אהבה בידי הרצון.‬
‫אל תיתנו לטיפשים לשקר לכם,‬
‫כי יש אהבה בפיר.‬
‫הם מרגישים בודדים וחסרי אונים,‬ ‫אבל החוק נועד לכולם.‬
‫בחודש שעבר הוא לא אכל 25 ימים בקומה 165.‬
‫מטורף דפוק.‬
‫השותפה שלי חדשה,‬ ‫והיא אומרת שיש עוד חדשים למעלה.‬
‫ולמטה.‬
‫זה אומר שהרבה אנשים מתו בחודש שעבר.‬
‫גם אנחנו היינו חדשים כאן,‬ ‫ולמדנו לכבד את החוק.‬
‫למדנו לכבד את החוק בקומה 24.‬
‫כולנו נבחרנו.‬
‫כולנו נעפיל לפסגה.‬
‫מצוקות אינן אלא צללים שעוברים ומתפוגגים.‬
‫אין בנו עצב.‬
‫יש בנו כוח ואהבה.‬
‫הביטו. ראו את אורו המבורך של האדון.‬
‫גם אם ביתנו ייהרס באש ובפלדה,‬
‫ביתו הבלתי נראה יעמוד איתן.‬
‫אתם עדיין לא מבינים אותו בשלמות.‬
‫הוא נמצא במרכז הכול.‬
‫הוא הקוסם.‬
‫הוא החיים.‬
‫והוא נותן חיים.‬
‫הוא הלהבה הבוערת‬
‫בלבבות האנשים ובליבות הכוכבים.‬
‫הביטו. ראו את אורו המבורך של האדון.‬
‫כאשר הרצון מפסיק לצעוק, "למה",‬
‫או-אז נגנז הרצון ואינו מתגשם.‬
‫הוא רואה את החוק, אך לא מבין אותו.‬
‫הוא הלהבה הבוערת‬
‫בליבות הכוכבים…‬ ‫-תפסיק כבר!‬
‫זה הסימן שחיכינו לו!‬
‫הנבחרים משחררים את הפיר מהברברים.‬
‫לא נפחד עוד.‬ ‫-זה לא היה נחוץ.‬
‫למה שלא ירדו להגן על האוכל שלנו?‬
‫וישאירו את פורעי החוק למעלה?‬
‫זה יהיה מוות ודאי לכל השאר.‬
‫החוק הוא כוח,‬
‫ריסון וסדר.‬
‫הטהורים יישארו טהורים.‬
‫המזוהמים יישארו מזוהמים.‬
‫שתוק כבר!‬
‫איפה זה היה?‬
‫גבוה מאוד. נצטרך לחכות עוד ימים רבים.‬
‫עלינו למצוא את הבוגדים ולחסלם.‬
‫המוות יהיה יפהפה.‬
‫המוות יהיה החותם של אהבת האמת שלנו.‬
‫העושה טוב כאן‬
‫יבוא על שכרו בהמשך.‬
‫העושה טוב כאן יבוא על שכרו בהמשך.‬
‫חדשות טובות.‬
‫נשארו מחסומים רק בקומות 168 ו-169.‬
‫הברברים מנסים לחבל בתקשורת,‬
‫אבל הנבחר שמוביל את תנועת השחרור‬ ‫רוצה שנהיה חזקים.‬
‫לא זאת בלי העין! הפוזלת! לעזאזל!‬
‫תקשיבו. הוא רוצה שנזהה את הצולע ואת הפוזלת‬
‫שפיטמו את עצמם באוכל בקומה 176.‬
‫ואת הענק שתקף את שותפו לתא בקומה 98.‬
‫עשרים וארבע!‬ ‫-מה אמרת על 24?‬
‫השמן! הטורזנוס!‬
‫שמן בקומה 24‬
‫אכל את האוכל של חבריו המתים.‬
‫מניאק.‬
‫באיזו קומה הייתם?‬
‫קומה 46.‬
‫ואת?‬
‫קומה 74.‬
‫בסדר.‬
‫אל תדאג. אף אחד לא יודע שהיינו ב-24.‬
‫ראו אותנו.‬
‫כשהאוכל יגיע, נוכל לאכול רק את המנות שלנו.‬
‫או מנות שנסכים להחליף. והזמנתי פיצה.‬
‫אני הזמנתי קרוקטים.‬
‫אני אמות אם לא אוכל ארוחה טובה.‬
‫ביום שהם יגיעו הנה,‬ ‫נצטרך לעשות מה שהם אומרים.‬
‫אבל אז נעשה כל מה שיידרש מאיתנו.‬
‫הם יענישו אותנו.‬
‫לא, אתה לא כאן כי מפחדים ממך.‬
‫נשרת מהלימודים בגיל 16.‬
‫כל העסקים שלך נכשלו.‬
‫אשתך והילדים זרקו אותך מהבית.‬
‫וגם להורים שלך נמאס ממך.‬
‫הציעו לך מקום בפיר‬
‫כי מאמינים שאתה צריך קצת משמעת.‬
‫משמעת.‬
‫למה אני צריך משמעת?‬
‫משמעת.‬
‫כדי שתפסיק את הקריאות הפתטיות לתשומת לב.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-עשיתי הרבה טעויות.‬
‫הם ילדים טובים.‬
‫לא הכי חכמים. הם דומים לאימא שלהם.‬
‫אני לא נוטר להם טינה.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫אכלתי אוכל שלא היה שלי.‬
‫אל תתקרבי אליי.‬
‫לא הייתי צריך לאכול אותו.‬
‫אל תתקרבי.‬
‫אל תתקרבי!‬ ‫-משמעת!‬
‫אני לא רוצה שתסבלי בגללי.‬
‫יענישו אותך אם תעזרי לי, וזה לא מגיע לך.‬
‫לכי לראות את הילדים שלי כשתצאי.‬
‫תגידי להם שתמיד אהבתי אותם.‬
‫תגידי להם שלפחות סוף חיי…‬
‫לא היה שקר.‬
‫אני רוצה להאמין שהוא לא סבל.‬
‫שהוא מת מייד.‬
‫שלום.‬
‫נראה שהכול בסדר למעלה.‬
‫לא מצאו ברברים.‬
‫יש לנו כאן פאייה ואורז מטוגן.‬
‫קרוקטים.‬
‫סלט טבעוני ואנטרקוט ברוטב פלפל.‬
‫עד קומה 71 יש רק נאמנים או חדשים.‬ ‫נראה איך הם יתנהגו.‬
‫יש לנו מזל.‬
‫קומה 51 היא קומה טובה.‬
‫פעם ביום יורדת במה עם אוכל.‬
‫יש לנו כמה דקות לאכול את המנה שבחרנו.‬
‫מה בחרת?‬
‫היי!‬
‫מה בחרת?‬
‫שזיפים.‬ ‫-תוכלי לאכול רק אותם,‬
‫אלא אם כן מישהו יסכים להחליף איתך.‬
‫זה החפץ שלך?‬
‫הכרית שלי.‬
‫אני לא יכולה לישון בלעדיה.‬
‫כמה מהחדשים לא רצו לכבד את הכללים.‬
‫נראה שיש שני מחסומים.‬ ‫אחד בקומה 46, ועוד אחד בקומה גבוהה יותר.‬
‫אבל אחד הנבחרים נמצא למעלה,‬
‫אז הוא ירסן אותם בקרוב.‬
‫מחר תאכלי.‬
‫ברברי ב-54!‬ ‫-הוא מהקומה השנייה!‬
‫ברברי! 54!‬ ‫-יש ברברי ב-54!‬
‫הוא העמיד פנים שהוא אחד מאיתנו,‬
‫אבל זיהו אותו, והוא תקף את שותפו החדש לתא.‬
‫מהקומה השנייה!‬
‫הוא מהקומה השנייה. הוא היה שם בחודש שעבר,‬ ‫ובקומה הראשונה לא הצליחו לרסן אותו.‬
‫המניאק אכל כל יום כמו חזיר עד שהוא הקיא.‬
‫מחר נרד ונרסן אותו, וזה ייגמר.‬
‫אני ארד איתכם.‬
‫לא, אין צורך.‬
‫אסור שהמניאק הזה יברח.‬ ‫-הוא לא יברח, אבל הכלל ברור.‬
‫קודם כול שולחים את הארבעה מהקומות שלמעלה.‬
‫הייתי בקומה הרביעית וראיתי אותו!‬ ‫-בואו נתפוס אותו!‬
‫השותף שלי לתא מת‬ ‫בגלל עלובי נפש כמוהו למטה,‬
‫שפיטמו את עצמם באוכל‬ ‫בקומה השנייה בחודש שעבר.‬
‫אם לא מכבדים את החוק, אנשים מתים.‬
‫והאחריות גדלה עם כל קומה שעולים.‬
‫את מבינה?‬
‫אני מבינה את הכעס שלך.‬
‫אנשים כאלה דופקים הכול.‬
‫לך תזדיין!‬
‫כן! זה דאגין באבי.‬
‫הנבחר הוא דאגין באבי! היי!‬
‫זה דאגין באבי.‬
‫הנבחר הוא דאגין באבי.‬
‫ניצלנו. הוא לא לוקח שבויים.‬
‫אסור לתת לו לברוח.‬
‫מה לעזאזל אתן עושות?‬ ‫-מוודאות שהצדק ייעשה.‬
‫לא שתיכן!‬
‫מה יש לכן? אתן לא יכולות לעשות את זה.‬
‫שישה עדיפים מארבעה.‬ ‫-זה נגד החוק.‬
‫אתן מסכנות את שרשרת התקשורת.‬
‫אפשר לתחזק את שרשרת התקשורת‬ ‫גם עם רווח של שלוש קומות.‬
‫רדו מהבמה. אנחנו הולכים.‬
‫לא, אנחנו לא יורדות.‬
‫הבחירה בידיכם. תסכנו את חייכם איתנו,‬ ‫או תישארו ותוודאו שהשרשרת לא תתנתק.‬
‫לך איתן. אני אגן על השרשרת.‬
‫אנחנו צריכים אנשים כדי לחסל את החזיר הזה.‬ ‫פקודות מלמעלה.‬
‫בן זונה. שתוק.‬
‫בנות, אני לא רוצה בעיות.‬ ‫אני אשים את זה על הרצפה.‬
‫לא!‬
‫בת זונה!‬
‫תפסיקי.‬
‫לא עשיתי שום דבר רע.‬
‫תני לי ללכת.‬
‫אני תקוע כאן כבר יותר משנה וחצי.‬
‫בבקשה.‬
‫הייתי צריך אוכל כדי להחלים.‬
‫בבקשה. אני רק רוצה לשרוד, בדיוק כמו כולם.‬
‫לא!‬
‫לא! אנחנו חייבות להמשיך לרדת.‬
‫לא!‬ ‫-הוא לא יגיע רחוק.‬
‫זה לא קשור אליו.‬
‫זה לא החודש הראשון שלך בפיר, נכון?‬
‫אני כאן כבר שישה חודשים.‬
‫ביום הראשון שלי,‬
‫השותפה שלי לתא…‬
‫קקאסי…‬
‫הסבירה לי…‬
‫את החוק.‬
‫והבנתי אותו.‬
‫זה חוק לא הוגן.‬
‫כי הוא מגן רק על המנה‬ ‫שבחרנו כשנכנסנו לפיר,‬
‫אבל…‬
‫חשבתי שזו התחלה טובה.‬
‫תמיד כיבדנו את החוק.‬
‫אכלנו רק את האוכל שלנו‬
‫ועזרנו לרסן אחרים בשעת הצורך.‬
‫אבל פעם אחת…‬
‫מצאנו בחור צעיר.‬
‫הוא גסס מתת תזונה.‬
‫לקחנו את המנה של מישהו שמת‬
‫ונתנו לו יותר ממה שהגיע לו.‬
‫כעבור כמה ימים…‬
‫הגיע אחד הנבחרים.‬
‫דאגין באבי.‬
‫דאגין באבי הוא הנבחר המחמיר ביותר.‬
‫והעונשים שלו הולכים ומחמירים.‬ ‫מחמירים מאוד.‬
‫הוא החליט להעניש אותנו למען יראו וייראו.‬
‫כי הפרנו את החוק.‬
‫קקאסי השיבה מלחמה ו…‬
‫עקרה את עיניו.‬
‫בפקודתו של דאגין באבי,‬ ‫היא נקשרה עירומה לבמה‬
‫ונשלחה לקומות הנמוכות ללא הגנה.‬
‫הכריחו אותי לצפות‬
‫באנשים למטה אוכלים אותה בעודה בחיים.‬
‫לעולם לא נהיה מוגנות בפיר.‬
‫לא כל הנבחרים כמוהו.‬
‫בחודש שעבר אחד מהם הגיע בדיוק בזמן‬
‫והציל אנשים רבים ממוות ברעב.‬
‫איך לדעתך הוא ירד לקומה שלך?‬
‫אנחנו חייבות להמשיך לעזור.‬
‫להיות הוגנות יותר.‬
‫אנחנו חייבות להחזיק מעמד עד שנצא מכאן.‬
‫את לא מבינה?‬
‫אף אחד לא יוצא מכאן.‬
‫כאן אף אחד לא שורד.‬
‫אבל יש משהו שנוכל לעשות.‬
‫לברוח.‬
‫לברוח במהלך האתחול.‬
‫מה?‬
‫בסוף כל חודש מאתחלים את הפיר‬
‫ומשתמשים בגז.‬
‫סוג של חומר הרדמה.‬
‫זו תהיה שעת הכושר שלנו.‬
‫אבל איך נישאר בהכרה?‬
‫אני מחפשת אותו כל חודש.‬
‫אבל עוד לא היה לי מזל.‬
‫אבל אם נמצא אותו, תהיה לנו רק הזדמנות אחת.‬
‫וכדי לעשות את זה,‬
‫אנחנו חייבות להמשיך לרדת.‬
‫מה אנחנו מחפשות?‬
‫לא!‬
‫זה דאגין.‬
‫עכשיו או לעולם לא.‬
‫דאגין באבי ואנשיו יורדים עם הבמה,‬
‫אבל יש חסימה בקומה 46.‬
‫הם יצטרכו לעצור שם כדי לאכוף את החוק שלהם.‬
‫זו ההזדמנות שלנו. אנחנו חייבות לרדת היום.‬
‫התוכנית שלך מטורפת.‬ ‫מה נעשה אם זה לא יעבוד?‬
‫אני לא יודעת,‬
‫אבל אני יודעת מה יקרה‬ ‫אם דאגין באבי יגיע אלינו.‬
‫שניקח אותו איתנו?‬
‫תהרגו אותי.‬
‫רדו.‬
‫שמעתי עליכן דברים יוצאי דופן.‬
‫שמעתי איך סייעתן לרסן פורעי חוק,‬
‫למרות שזה לא נגע לכן.‬
‫בתור גמול,‬
‫היום תוכלו לשתות‬ ‫כמה יין שתרצו עם האוכל שלכן.‬
‫קדימה, אל תתביישו.‬
‫אכילה זו לא רק זכות. זו חובה.‬
‫אנחנו צריכים גברים חזקים ונשים חזקות‬ ‫כדי להגן על החוק.‬
‫תיהנו.‬
‫עזבו אותה! לעזאזל!‬
‫עזבו אותי!‬
‫מה קורה?‬ ‫-עזבו אותי.‬
‫מה קורה?‬ ‫-בבקשה.‬
‫עלינו לציית לחוק.‬
‫ולוודא שהוא נאכף.‬
‫תמיד.‬
‫ללא יוצא מן הכלל.‬
‫אתם מכירים את כלל "ארבעת הבאים", נכון?‬
‫כן, ברור שאתם מכירים.‬
‫אז תגידו לי,‬
‫למה לעזאזל הרשיתם להן להשתתף בריסון?‬
‫סליחה?‬
‫אמרתי להן שזה לא בסדר.‬
‫אבל לא עצרת אותן.‬
‫לא, אבל נשארתי בעמדה‬ ‫כדי לוודא ששרשרת התקשורת לא תתנתק‬
‫אפילו לרגע אחד.‬ ‫-בטח.‬
‫אפילו עיוור יכול לראות כמה אמיץ היית.‬
‫יש לי רעיון.‬
‫לא היום,‬
‫אבל מחר תוכל לשתות כמה יין שתרצה.‬
‫עם הארוחה האחרונה שלך.‬
‫לאחר מכן תוצא להורג,‬ ‫כי כשלת פעמיים במילוי תפקידך.‬
‫פעמיים? אבל אני…‬
‫כן, פעמיים.‬
‫פעם אחת כשלא ירדת כשהגיע תורך,‬
‫ופעם שנייה כשנתת להן לרדת.‬
‫גם אתה נתת להן לרדת.‬
‫אז אתה תאבד זרוע.‬
‫והיא? למה אני ולא היא?‬
‫אמרתם לי שרימיתם אותה, לא?‬
‫היא לא ידעה שהיא מפירה את החוק.‬
‫חשבתי שיהיה טוב לקבל עוד עזרה.‬
‫לא מפרשים את החוק!‬
‫מצייתים לו!‬
‫צידוק של אדם ישר הוא תירוץ של בוגד.‬
‫עברת על החוק.‬
‫את תאבדי זרוע.‬
‫אתה לא יכול להעניש את אלה שמגינים על החוק.‬
‫לא. את טועה.‬
‫מי שמפר את החוק לא מגן עליו.‬
‫יתרה מכך, אלה שמתנהגים כמגיני החוק‬
‫בסופו של דבר יפרשו את החוק‬ ‫בהתאם לאינטרסים שלהם.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫אנשים רבים מתו‬ ‫או איבדו הרבה כדי להגיע לכאן היום.‬
‫אני איבדתי את עיניי.‬
‫גם החברה שלך אמורה לדעת מה זה לאבד משהו.‬
‫אבל נראה שלא למדת את הלקח שלך.‬
‫זו העבירה השנייה שלך.‬
‫גורלך יהיה כגורלה של שותפתך לתא.‬
‫מניאק!‬ ‫-שום דבר מזה לא שרירותי.‬
‫שום דבר.‬
‫אנחנו הורגים כדי שבעתיד איש לא יהרוג עוד.‬
‫יש הרבה ברברים למטה,‬
‫ורק הפחד מכניע את החיות.‬
‫האימה היא המסר.‬
‫אם תיתן לה לחיות, היא תברח.‬
‫דבר, בני.‬
‫יש להן תוכנית.‬
‫ספר לי.‬ ‫-שמעתי אותן מדברות על דברים חשובים.‬
‫הן חשבו שאני ישן.‬
‫אבל לא ישנתי.‬
‫כי אני יודע שלהישאר ער‬ ‫זו הדרך הכי טובה לגלות דברים.‬
‫היא דיברה איתה על המקום‬
‫שבו העולם הזה נוצר שוב ושוב.‬
‫והיא אמרה לה שאם הן יאכלו כלב,‬
‫הן יוכלו להתעורר מהחלום ולברוח.‬
‫הן רצו לחטוף אותי, אבל אני לא אוכל כלבים.‬
‫הירגע, בני.‬
‫אף אחד לא יאכל כלב.‬
‫זה החודש הראשון שלך בפיר?‬
‫בוקר טוב, שכנים.‬
‫עוד חודש בפיר.‬
‫יש לנו כאן דניס וקוויאר,‬ ‫אבל נחליף את זה רק במשהו שווה.‬
‫נראה מה יש לקבצנים.‬
‫אל תדבר איתם.‬
‫קומה 73. איפה האוכל שלי? אני רעב!‬
‫נאמנים מחורבנים.‬
‫מי אתה? תזדהה.‬ ‫-מי אתה, לעזאזל? תזדהה.‬
‫אל תדבר גם עם אלה שלמטה.‬
‫דיבורים מתישים אותי.‬
‫שמרתי על החוק בקנאות.‬
‫ולפני חודש, בקומה 203,‬ ‫אף אחד לא בא לעזור לי.‬
‫איזה חפץ בחרת?‬
‫הבאתי אותו כדי לחתוך לחם.‬
‫בבית אני קונה לחם פרוס.‬
‫אבל כאן… אני לא יודע.‬
‫תיתן לי להשתמש בו?‬
‫יש משהו שנוכל לעשות.‬
‫לברוח בזמן האתחול.‬
‫אבל איך נישאר בהכרה?‬
‫אני מחפשת אותו כל חודש.‬
‫אנחנו חייבות להמשיך לרדת.‬
‫אנחנו חייבות למצוא את הכלב הטובע.‬
‫היי!‬ ‫-תראו אותו! איזה חזיר!‬
‫תפסיק!‬ ‫-חייבים לכבד את החוק!‬
‫היי. לאן את הולכת?‬
‫היי. את לא יכולה לעשות את זה.‬
‫אני ארד לשם ואקרע אותך.‬
‫אסור לדרוך על האוכל. חזירים!‬ ‫-עדיף שתבוא איתי.‬
‫רדי משם, לעזאזל.‬
‫את חירשת? היא חירשת?‬
‫כנראה, כי היא לא מקשיבה למילה שאני אומרת.‬
‫רדי משם!‬
‫אתה בא?‬
‫ברור.‬
‫קדימה.‬
‫לא תשיג דבר בכוחות עצמך.‬
‫אם אתה רוצה להתנגד לנאמנים,‬ ‫תצטרך להתנהג כמוהם.‬
‫לפעול בקבוצה.‬
‫רדו משם וצייתו לחוק!‬ ‫-תירגע.‬
‫אני אגן על החוק בחיי.‬
‫אתה בטוח שאתה רוצה לעשות את זה?‬ ‫-תקשיב.‬
‫לאף אחד אין זכות להגביל את החופש שלנו.‬
‫לאף אחד. אנחנו מבוגרים,‬ ‫ואנחנו נחליט בעצמנו מה נעשה.‬
‫הטלה טעים מאוד.‬
‫ברברים יורדים!‬
‫הם ברברים מזדיינים!‬
‫הם ברברים! ברברים מחורבנים!‬
‫אם אתם רוצים לשרוד‬ ‫את העונש ואת העינויים, בואו איתנו.‬
‫אחד הנבחרים ירד לכאן מחר.‬
‫כל הנאמנים יתאחדו.‬ ‫נרד למטה ונחסל אתכם אחד אחרי השני.‬
‫אתם שומעים אותי?‬
‫אנחנו צריכים לנטרל את השני.‬
‫…ואתם יודעים את זה, נכון?‬
‫אנחנו לא עושים דברים כאלה.‬ ‫-ברברים מחורבנים!‬
‫נולדנו חופשיים, והנאמנים האלה שונאים חופש.‬
‫לכן הם שונאים אותנו!‬
‫כי אנחנו חופשיים ותמיד נהיה חופשיים.‬
‫והם לא יכולים לאסור עלינו‬ ‫לעשות כל מה שאנחנו רוצים.‬
‫המקום הזה מלא באוכל.‬ ‫למה שלא נאכל מה שמתחשק לנו?‬
‫כל חיינו חלמנו על חופש.‬
‫קדימה, גבר. תראה מה עשינו.‬
‫כי אנחנו כאן כבר הרבה זמן,‬ ‫ויש לנו יותר זכויות מהם.‬
‫למען החופש המזדיין!‬
‫לאכול!‬
‫קדימה. תעלו!‬
‫החופש נמצא למעלה.‬ ‫-תעלו.‬
‫אף אחד לא יכריח אותי לעלות.‬
‫הם רוצים לדכא אותנו. למחוץ אותנו.‬
‫השעה הגיעה!‬
‫למען החופש!‬
‫זהו זה. נישאר כאן.‬
‫יש מספיק מאיתנו.‬
‫גברים ונשים חופשיים, אנחנו נשארים כאן.‬
‫הוא צייר את זה על קיר בביתו.‬
‫ואז העבירו את הציור לקנבס הזה.‬
‫נכון שזה מדהים?‬
‫זה המקורי.‬
‫אני כל כך שמחה שאנחנו סוף סוף מתנגדים‬
‫לקיצוניים המתועבים האלה ולחוק שלהם.‬
‫אבל קודם אנחנו צריכים להתארגן.‬
‫חברים, חברות.‬
‫ברוכים הבאים לביתי הצנוע.‬
‫לביתך המחורבן.‬
‫היא אחת מאיתנו.‬ ‫-אני חושבת שהאזור הזה כאן…‬
‫תשתקי, מוזרה.‬
‫איזה נימוס.‬
‫יופי של נימוסים יש לך.‬
‫"המאכלים והיינות המשובחים ביותר‬
‫"יבואו לפינו היום‬
‫"לשולחנו יוגשו מטעמים לרוב‬
‫"מתובלים היטב‬
‫"אחרי קינוח רך ומתוק‬
‫"נשתה קפה טוב‬
‫"קפה טוב‬
‫"אחרי קינוח רך ומתוק, נשתה קפה טוב‬
‫"ונעשה אהבה"‬
‫מה קורה כאן? היי, קומו.‬
‫קומו. לעזאזל.‬
‫הם כבר יורדים!‬
‫חייבים להתכונן!‬ ‫-מניאקים!‬
‫עמדו על המשמר!‬
‫לעזאזל.‬ ‫-היום השלישי.‬
‫תראו את המניאק הזה.‬
‫לא תקבלו אוכל עד סוף החודש.‬
‫הבמה תרד מדי יום, כן.‬
‫אבל הוא תרד ריקה, בלי אוכל.‬
‫וכשתהיו רעבים ותשושים,‬
‫נרד למטה ונחסל את כולכם.‬
‫בן זונה!‬ ‫-רד למטה ותילחם!‬
‫מה עם המניאקים למטה?‬ ‫גם הם יקבלו גזר דין מוות?‬
‫לא, יש הרבה בני זונות כמוכם שם למטה.‬
‫כן. מה תעשה?‬
‫תדון גם אותם למוות?‬
‫כן, זה מחיר נורא.‬
‫אבל שווה לשלם אותו כדי להגן על החוק.‬
‫תקשיבו לי.‬
‫אם תיכנעו,‬
‫אעניש רק את המנהיגים של המרד המגוחך הזה.‬
‫תקשיבו, חברים!‬
‫חברים, תקשיבו!‬ ‫הוא מציע לנו מוצא מהמצב הזה.‬
‫זו הצעה הגיונית.‬ ‫-זוז מהדרך, זקן.‬
‫מניאק.‬ ‫-לעזאזל!‬
‫העיוור מבלף! הוא לא ידון את אנשיו למוות.‬
‫ואם אתה טועה?‬
‫מה נאכל?‬
‫מה נעשה?‬
‫אולי נרד…‬
‫ונאכל את אנשיו?‬
‫שמעת, בן זונה עיוור?‬
‫נרד ונאכל את האנשים למטה!‬
‫אחרי שנים של עבודה קשה,‬
‫הערב הגדול שלי סוף סוף הגיע.‬
‫זו הייתה התערוכה הרביעית שלי.‬
‫בשיתוף עם אמנים ידועים.‬
‫הצגתי סדרה של פסלים‬ ‫שמתארים אלימות בקרב בעלי חיים.‬
‫החבר שלי בא.‬
‫הוא הביא את בנו כדי שסוף סוף אפגוש אותו.‬
‫ו…‬
‫ילדים אף פעם לא יושבים בשקט.‬
‫בכל אופן, לא הילד הזה.‬
‫אחד היצירות שלי הייתה פסל של כלב פראי.‬
‫אכזר.‬
‫נורא.‬
‫ציפורניו היו סכינים חדים שהופנו לעבר הקהל.‬
‫את חייבת להפסיק.‬
‫אם לא תאכלי, תמותי.‬
‫אמרו לי שזה מסוכן.‬
‫אבל בעיניי, הסיכון והתעוזה‬
‫הפכו את היצירה למיוחדת באמת.‬
‫סירבתי להתקין גדר בטיחות.‬
‫הילד לא הפסיק להתרוצץ.‬
‫ואז הוא מעד.‬
‫אחת הציפורניים,‬
‫אחד הסכינים…‬
‫נכנס לעין שלו.‬
‫אני רוצה להאמין שהוא לא סבל.‬
‫שהוא מת מייד.‬
‫עורכי הדין עשו עבודה טובה.‬
‫השופט קבע שזו הייתה תאונה.‬
‫הביטוח שילם.‬
‫הפכתי לאחת האמניות המוערכות בדורי.‬
‫כל הפסלים מסדרת אלימות בעלי החיים‬
‫נמכרו במיליונים.‬
‫בייחוד הכלב.‬
‫ברברים!‬
‫תיכנסו להם בקרסוליים!‬
‫בקרסוליים!‬
‫המהפכה מתחילה!‬
‫אנחנו צריכים להתכונן.‬ ‫-תתכוננו!‬
‫ברברים! עכשיו!‬
‫הציור…‬
‫למה הוא חשוב כל כך?‬
‫את.‬
‫תסיימי את מה שהתחלת. קדימה.‬
‫אתה חסר הגנה,‬
‫ויש לי סכין.‬
‫אבל יש לי רעיון טוב יותר.‬
‫אני יכולה לטפל בפצעים שלך‬
‫ולהאכיל אותך בבשרך עד סוף החודש.‬
‫אחתוך את הבשר בזהירות כדי שתישאר בחיים.‬
‫אז תהיה ראוי לאדון שלך.‬
‫אבל לא אעשה זאת.‬
‫לא אשתמש בדמיון שלי כדי לענות מישהו.‬
‫אין צורך.‬
‫חרצת את גורל כולנו.‬
‫אמרו לי שהכלב מסוכן,‬
‫אבל המשכתי בכל זאת.‬
‫אילו יכולתי לחזור בזמן‬
‫ולהציל אותו…‬
‫אבל את לא יכולה.‬
‫מה את מחפשת בפיר?‬
‫זמן.‬
‫אני צריכה זמן כדי לסלוח לעצמי.‬
‫אני צריכה לברוח.‬
‫כדי לשכוח את מה שעשיתי.‬
‫אני עוזבת.‬
‫אתה רוצה לבוא איתי?‬
‫לא.‬
‫זה היה החודש הטוב בחיי.‬
‫אנחנו אסירים בכלא מעשה ידינו.‬
‫ומהכלא הזה…‬
‫אין מפלט.‬
‫כשנתחיל להריח את הגז,‬
‫זו תהיה שעת הכושר שלנו.‬ ‫-אבל איך נישאר בהכרה?‬
‫אם זה יצליח, יחשבו שאנחנו מתות.‬
‫אבל אנחנו נתעורר.‬
‫ניתן להם להוציא אותנו עם הגופות, ואז…‬
‫נצטרך לאלתר.‬
‫ואם זה לא יצליח?‬
‫נמות.‬
‫אני צריכה לברוח.‬
‫אילו יכולתי לחזור בזמן…‬
‫אני צריכה לברוח.‬
‫אילו יכולתי לחזור בזמן ולהציל אותו…‬
‫אני צריכה לברוח.‬
‫להציל אותו.‬
‫רק הם יכולים לעלות.‬
‫אני לא אנטוש אותו.‬
‫המסע שלך הסתיים,‬
‫אבל הוא‬
‫יקבל הזדמנות נוספת.‬
‫"יצאנו יחדיו למסע, בחרנו בדרך יחדיו.‬
‫"אותו גורל ואותו מזל היה לשנינו."‬
‫המסע שלך הסתיים, חילזון שלי.‬
‫היא המסר.‬
‫אתה.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬