Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Jedno jídlo? - Jakýkoliv?
- To, co chci? - No…
- Špargl s majonézou. - Lasagne.
- Pizzu. - Já…
- Čokoládové suflé s kokosovým cukrem. - Já hranolky a volská oka.
- Čerstvý veganský salát. - No, jím pizzu každej den.
- Tak krevety na česneku. - A prosím vanilkovou
zmrzlinu na samotný talířek.
- Žloutek musí zůstat hezky pevný. - S pšeničným bulgurem…
- Ať je tam hodně masa, jo? - Nenávidím, když na to
sahají, než to sním.
- Musí být vcelku. - Hovězí, kuřecí, vepřový.
… A kurkumou.
- A věc… - Cokoliv?
- No… - Ehm.
Propisku.
- Chci žiletku. - Sekeru?
- Dildo. - Kudlu. No, to byl fór.
- Obraz. Překrásný kousek. - Zaručujete mi, že budu
mít pizzu každej den?
Zaručuju.
Říkám to proto, že pokud ji mít nebudu, můžu bejt podrážděnej.
Jak moc podrážděnej?
Víte přece, proč tu jsem, že ano?
Píšou tady, že jste se pokusil zapálit rodičům dům, zrovna když spali.
Tak asi tak podrážděnej.
To se nestydíte, vy svině? Jo, ty. Co na mě koukáš?
- Jednadvacítka! - Jo jo, ten, co se tam schovává. Ten z
jednadvacítky. Vyžral všechno maso z pizzy a selečí pečeni taky. Nic nezůstalo!
Hele, neschovávej se!
Jasně, vy! První den a už tu dělaj bordel!
Dvacet jednička!
- No, hej, nenenenene! - Ne!
- Zasraný nováčci! - Tak kolikrát ti to ještě máme opakovat?
To, že mám nárok jenom na svoje jídlo?
Jo, je to tak, nebo na to,
co s tebou někdo dobrovolně vyměnil.
Jo. To je Zákon.
Zákon, kterej byl tomu, kdo mi snědl mou porci, naprosto ukradenej. Tak je to.
To dořešíme zítra. Ale nemůžeš se chovat jako Barbar, co sní, co se mu
namane.
Nee, ne. Barbaři jsou ti z jednadvacátýho, co mi snědli jídlo. Takže
si myslím, že mám minimálně právo sníst…
Ne, ty máš právo na to, abychom ti my, Loajalisté, bránili tvou porci. Ano. A to
děláme.
Ale pokud vy, Loajalisti, všechno řešíte takhle,
tak to asi budeme mít problém.
Není to zrovna snadný, ale co začala solidární revoluce,
tak je Díra spravedlivější každým měsícem. Když se zapojí všichni,
tak se Zákon rozšíří až do posledního patra. To nevidíš, že když sníš jídlo,
který si objednal někdo úplně jiný,
tak ten to bude brát úkorně a bude se cítit oprávněný sníst to, co chce?
A to bude mít velký dopad na všechny lidi, a taky to ovlivní další,
a to potom spustí řetězovou reakci,
kdy lidi tam dole nakonec zůstanou úplně bez jídla.
Už jsi skončil?
Tak poslyš, ty troubo. Jestli sníš to křidýlko, stane se tohle.
Prej „troubo“, no tak jo. Koukej se, co trouba udělá.
Ano, přesně to se stane.
Jasně. Tobě se to mluví. Když tobě ty tvý smradlavý
krokety nesnědli.
Chceš jednu?
Tak jo. Ale zejtra už žádný překvapení, je to jasný?
Fajn. Koukej ji dojíst, než ta platforma odjede.
Protože vedení nám nedovoluje schovávat si jídlo. Za to je trest.
A ten přijde jenom jednou, jestli mi rozumíš.
Jo, naprosto. A proč potom teda nepotrestají ty hajzly z jednadvacátýho,
že mi sežrali moji pizzu?
Omezit se jenom na své jídlo je přece zákon, který jsme si stanovili my sami, ne
vedení.
A pamatujte: Máte fortune,
že jste se probudili ve čtyřiadvacátém patře.
Protože příští měsíc můžete skončit mnohem níž.
Ale to, co jste udělali první den, je úctyhodné gesto.
Respektovali jste ostatní a udrželi ve svém patře pořádek. Nedovolte Díře,
aby vás dostala.
„Nedovolte Díře, aby vás dostala.“
Jak se jmenuješ?
Zamiatin.
Perempuan.
Perempuan…
Moje oblíbené jídlo, krokety se šunkou, co dělal můj ex.
Ale to už samozřejmě není možné.
Stýská se vám po něm?
Co v Díře hledáte?
Čas. Potřebuju čas, abych zapomněla, co jsem udělala.
Chm.
Čtyřicet čtyři.
Okay, quarante-quatre.
Kruci, čtyřicet čtyřko!
Čtyřicet čtyři, čtyřicet čtyři.
Takže se komunikace přerušila ve čtyřicátém čtvrtém patře. Nevíme, jestli
se dál rozdělilo jídlo spravedlivě, což není zrovna moc dobré.
Ale tohle už přece víme od jednadvacátýho. Mm?
Kolik pater tu je?
Tři sta třicet tři.
Není podstatné, kolik je tu pater. Podstatné je jen to,
aby se jídlo dostalo do všech.
Zítra naši souputníci z devatenáctého a dvacátého sjedou do jednadvacátého,
aby ubránili tvou pizzu.
Ti z dvaačtyřicátého a třiačtyřicátého sjedou do čtyřiačtyřicátého,
aby se ti pod nimi taky najedli. Tak to funguje.
A teď raději ustupte.
Proč, co zase? To tu nesmíme ani stát?
- Jak jste se při tom cítil? - Když jsem málem zabil rodiče?
Em. Počkejte. Vteřinku.
Podle podkladů jste se snažil zapálit svůj pokoj,
ale po třiceti vteřinách jste si to rozmyslel. Místo toho jste zapálil
odpadkový koš, autobiografii, kterou jste měl rozepsanou,
a ještě dvě krabice od pizzy.
Měl bys vědět, vypatlanče, že mě sem poslali, protože ze mě mají strach. Kde je
- to moje, kde je to moje? - Sklapni, seš úmornej, idiote!
Co se děje?
Ecoutes-vous? Ti z jednadvacátého patra vzdorují.
No, bojím se, že je potrestají jen jednou.
- Pojď, kdo další? Ty! Ty! Tak pojď! - Ty svině!
No tak, pojď, dvaadvacítko!
Jedem!
Proboha, jsou na platformě!
Jestliže je nezastaví ve dvaadvacátém, nezbyde nám, než je zpacifikovat tady!
A tobě taky!
Co, co, co nám nezbyde? Nechci se tady prát. O rvačkách nebyla přece řeč! Ten
včerejšek jim prominu a vyřešeno!
Vylámejte kovový příčky z postele a sakra hodně rychle!
Tumáš. Hned!
- Tak co teď? - Nevím.
- Kurva! - Révolution solidaire.
Sakra, dělej!
Ne.
Hej, hej! Tak co bude?
- Máme se prát nebo co! - Co?
- O jídlo. S těma nad náma. - Já taky?
Hej! Vy shora, slyšíte mě? Slyšíte? Slyšíte? Dám vám svou pizzu, o nic nejde.
Je vaše. Ale neubližujte mi. Prosím vás.
Hej!
Nech mě! Pojď sem! Já nechci. Áá!
Kruci! Do prdele! Sakra. Sakra! Sakra! Kurva!
La plateforme! To, to, to jídlo, musíme shodit to jídlo, pomoz nám!
Zima, zima. Oni nás tu zmrazí, zmrazí nás. Allez, allez.
Kurva. Ještě. Sakra, sakra. Sakra!
Hotovo. Už nic nezbylo.
Hotovo.
Výborně, jsi statečný.
Furt v bezvědomí?
Ano.
Chceš pizzu? Chceš pizzu, kreténe? Chceš pizzu?
Už dost!
Tenhle ten parchant způsobil velké škody.
A kvůli němu nebude nikdo jíst. Ale takhle my tady přece nefungujeme.
Ne. Vy fungujete znamenitě, jen co je pravda, že ano?
Co?
Že dost možná vinu nenese jenom on, co ty na to?
Včera jsem totiž mohl sníst cokoli jinýho. Ale nenechali jste mě.
Byla tam spousta jídla.
Takže je to naše chyba, hm?
Jenom říkám, že nechat občas trošičku volnosti…
No, no! Tu fermes ta gueule maintenant.
- Nó. Ne. - Svoboda totiž neznamená jíst,
co si zamaneš. Vůbec! Chápeš?
Je mrtvá.
Non. De merde, de merde le fils de pute de merde!
Tak to bylo moc statečný.
A dost!
Co s ním budeme dělat?
Vy dva nic. Já s ním sjedu dolů, dokud nenajdu Pomazaného.
„Pomazaného…“
Pomazaní jsou ti, kdo měli štěstí poznat jeho: Mistra. Toho, co položil
základy Zákona. Starají se o to, aby se uplatňoval moudře…
Počkat, počkat, počkat, počkat. Tak Mistra?
Někteří mu říkají Mesiáš nebo Hidalgo. Ale nikdo neví, jestli ještě
- žije. - Ani jestli kdy existoval.
Kdysi, už je to dávno, ještě než jsem sem přišel,
vyslal Mistr jistou zprávu plnou naděje.
Že údajně přežil celý měsíc bez jídla, v jednom z nejnižších pater.
Jen meditoval. Další měsíc se probudil v patře,
kam ale jídlo vůbec nikdy nedojelo.
Uřízl si maso z vlastního stehna…
… no a pak nakrmil všechny potřebné, své pomazané.
A ti od té doby, měsíc, co měsíc,
šíří Dírou jeho poselství. Poselství solidarity.
Brání spravedlivé dělení jídla.
A my toho společně jistě dosáhneme.
I za tu cenu, že by měly padat hlavy.
No tak jak chceš, Robespierre. Ale já už jsem nejed dva dny, rozumíš?
A chci svou pizzu!
Seš si tím jistej, Robespierre? Nemyslíš, že by toho tvýho Mistra nadchlo,
kdybys ji nakrájel na kousíčky a rozdělil mezi potřebný? Beztak je uvařená.
Zákon ale kanibalismus zakazuje, od doby, co nám Mistr ukázal cestu svou obětí.
Ty si tu každej den vymejšlíš nový pravidla, Robespierre.
To jídlo patří těm, co včera umřeli. Musím ho vyhodit.
Jak, vyhodit?
Zákon zakazuje sníst víc než jednu porci.
- To jako proč? - Protože náhodné rozdělení přebytků
zvýhodňuje několik málo jedinců. A nikdo nebude ctít zákon,
který umožňuje nerovnost.
Rozdělení ale nemusí být náhodný. Můžeme to přece sníst my!
Okay, alor. Takže slávky, slanina a jehněčí pečeně.
A odteď jste správci pokrmů těch lidí nad vámi, kteří odešli.
Každý den se postaráte, aby tu všechny zůstaly netknuté,
a zbavíte se toho zdroje sváru. Pokud chcete, můžete si porci vyměnit,
ale pak musíte vyhodit tu svoji.
Okay.
Věř mi, že to takhle bude lepší. Nikdo by neměl profitovat
ze smrti souputníka?
Allez.
Jaký ho čeká trest?
Bude přísný, ale spravedlivý.
- Ach. - Šš. Šš.
Pevně doufám, že narazím na Pomazaného
před čtyřiačtyřicátým. Moc jich nezbývá.
Dodržujte Zákon. A prosazujte ho.
Ty tomu všemu věříš?
Dnes je poslední den.
Ukaž, co umíš.
Jenže já jsem spíš vědec.
A nejsem tak blbej, jak vypadám.
Celej život jsem zasvětil
čistý matematice.
Nechal jsem toho.
A proč?
Kvůli tomuhle. Odmocnina z mínus jedničky. No a výsledkem je to,
čemu se odborně v matematice říká imaginární číslo. Imaginární.
Jednoho dne jsem usoudil, že když jako řešení přijímáme něco,
co neodpovídá žádný fyzický realitě v našem vesmíru,
pak už matematice ani ničemu jinýmu nemůžu věřit.
Nikdy.
Opustil jsem tedy svůj výzkum, své místo na univerzitě…
… a odešel jsem od rodiny.
- Rodinu jsi nechal kvůli tomuhle? - Vrátil jsem se k rodičům.
Máš děti?
Co je špatného na imaginaci?
A ty děti máš?
Co je imaginární, neexistuje.
Takže ani k ničemu není.
Jakej máš příběh, Perempuan?
Potřebuju čas, abych si odpustila.
Tenhle měsíc jídlo dorazilo do sto sedmdesátého pátého patra. Do sto
sedmdesátého pátého! Do sto sedmdesátého pátého!
Slyšels? Sto sedmdesát pět.
Sto sedmdesát pět! Tomu bych nevěřil. To je úspěch. Sto sedmdesát pět! Sto
- sedmdesát pět je neuvěřitelný úspěch! - Pojď.
- Proč? - Chci tančit.
Budeme tancovat? Ty seš cvok.
Tak jo.
Sto sedmdesát devět. Canelloni a sladkokyselé vepřové.
Tady pizza a krokety.
Některý lidi dole nechtěj spolupracovat. Snědí všechno,
co přijede. Když to přijede.
- Co máš za jídlo? - Chtěla jsem moučník. Pantxinetu.
Občas by nám moučník přišel vhod.
Copak nechápeš, kde to jsme?
Každým měsícem funguje systém líp. Teď nesmíme pochybovat.
- Šedesát devět! - Sakra, sto šedesát devět!
Kolikrát to mám opakovat?
- Jsou nějaké zprávy seshora? - Spravedlnost Pomazaných,
- kteří Díru osvobodí od Barbarů. - Řetězec se přerušil ve sto šedesátém
devátém. Víc nevíme.
Doufám, že Robespierrovi kámoši prosazujou zákon a nakopávaj všem prdel.
Zákon je láska. Zákon je vůle. Zákon je láska podřízená vůli.
Nenechte se zmást žádnými blázny. V Díře existuje láska.
Cítí se sami a bezbranní, ale Zákon, Zákon je tady pro všechny.
Minulý měsíc byl pětadvacet dní bez jídla. Ve sto šedesátém pátém.
Další magor.
Mám novou sousedku. A nahoře je jich prý mnohem víc.
I dole.
- Takže minulej měsíc umřelo spousta lidí. - I my jsme byli nováčci a
naučili jsme se dodržovat Zákon.
Naučili jsme se dodržovat zákon ve dvacátým čtvrtým.
Všichni jsme vyvolení. Všichni budeme povzneseni vzhůru.
Lítost je jen stín, který se přežene a zmizí.
Není v nás smutek. Protože v nás je jen láska a vnitřní síla.
Pohleďte. Pohleďte na světlo, které na nás Mistr vyzařuje.
I kdyby naše domovy zničil oheň a meč, jeho neviditelný dům bude stát.
Jeho neviditelný dům bude pevně stát. Vy, žádný z vás,
ještě neznáte jeho plný význam. On je totiž středem všeho.
On je mág. On je život. A ten, kdo život dává.
On je plamen, který hoří v srdci celého lidstva
a všech hvězd. Pohleďte. Pohleďte na světlo,
které na nás Mistr vyzařuje. Pokud vůle pomine při zvolání „Proč,“
pak pomine a nenaplní se. Vidí Zákon,
ale nerozumí mu. On je ten plamen,
který hoří. On je ten plamen, který hoří.
Sakra, nech toho!
- To je znamení, na které jsme čekali! - Spravedlnost Pomazaných,
kteří Díru osvobodí od Barbarů.
- Radujte se! Radujte se. Je konec strachu! - To nebylo nutný. Sakra proč
proboha radši nesestoupí hlídat jídlo?
A nechat nahoře ty, co nedodržujou Zákon? To by byla pro ostatní sebevražda.
Zákon, Zákon je moc, je to přísnost a taky řád! Rovní zůstanou rovnými. Špinaví
- zůstanou špinavými! - Můžeš bejt zticha?
Kde to bylo?
Hodně vysoko. Ještě musíme čekat spoustu dní.
Je třeba najít a zničit zrádce. Smrt bude nádherná. Smrt bude překrásná.
Stvrdí naši pravou lásku. Konejte zde dobro a bude se
vám odteď dostávat odměny.
Konejte zde dobro a bude se vám odteď dostávat odměny.
Mám dobré zprávy.
Už zbývá jen jeden špunt ve sto šedesátém devátém a sto šedesátém osmém.
Ti odporní Barbaři se snaží sabotovat veškerou komunikaci. Ale Pomazaný,
který vede osvobození, chce, abychom byli silní.
Poslouchejte. Prosí nás,
abychom identifikovali toho chromého a tu šilhavou, co se minulý
měsíc nezřízeně cpali ve sto šedesátém sedmém. A toho obra, co
v devadesátém osmém napadl svého parťáka. A co ta dvacet čtyřka?
Ten tlusťoch! Ten je úplně nejhorší. Měl by skapat! Ten tlusťoch!
Ano, přesně tak, ten odulý tlusťoch, který ve dvacátém čtvrtém snědl veškeré
jídlo mrtvých parťáků, prevít jeden. V jakém patře jste byli vy?
Ve čtyřicátém šestém. A ty?
- Sedmdesát čtyři. - Fajn.
Fajn.
Jen klid, nikdo neví, že jsme byli ve dvacet čtyřce.
Viděli nás. Až zas přijede jídlo,
smíme jíst jenom porce, který patří nám. Nebo ty,
co jsme vyměnili. A já chtěl pizzu.
A já krokety.
Umřu tady. Bez pořádný stravy.
To ne, v ten den, kdy přijedou, se podřídíme.
Ale pak budeme dělat, co bude třeba.
Potrestají nás.
Ne, nejste tady proto, že se vás bojí.
V šestnácti vás vyhodili ze školy. Všechny vaše pokusy o
podnikání zkrachovaly. Žena a děti vás vyhodili z domu.
A vaši rodiče, ti už vás taky mají dost.
Nabídli vám místo, protože si myslí, že potřebujete disciplínu.
Disciplínu? Disciplínu k čemu?
Disciplínu k tomu, abyste konečně přestal tak
okázale volat o pozornost.
Co vyvádíš?
Udělal jsem hodně chyb.
Jsou to dobrý děti. Ne moc chytrý. Budou po matce. Nechovám k nim zášť.
Co to říkáš?
Snědl jsem, co mi nepatřilo.
Nepřibližuj se.
Neměl jsem nic jíst. Nepřibližuj se.
Nepřibližuj se! Disciplína!
Nechci tě stáhnout s sebou. Nezasloužíš si trest za to,
žes mi pomohla.
Zajdi za mými dětmi, až vyjdeš ven. Vyřiď jim, že jsem je vždycky miloval.
Vyřiď jim, že aspoň můj konec…
… nebyla lež.
Chci věřit, že netrpěl.
Že zemřel ihned.
Krokety. Měly jsme štěstí. Padesáté první je dobré patro. Platforma s jídlem
přijede jednou denně. Za pár minut musíme sníst své zvolené jídlo. Co sis vybrala?
- Hej, ty! Co sis vybrala? - Švestky.
Nic jiného jíst nebudeš, leda bys je s někým vyměnila. Jaký máš předmět?
- Můj polštář. - Nedokážu bez něj usnout.
Pár nováčků nechce dodržovat pravidla. Vypadá to na dvě překážky.
Někdo ve čtyřicátém šestém a další někde vejš. Ale nahoře je jeden Pomazaný,
tak je brzo zpacifikuje.
Zítra se najíš.
Barbar, Barbar, Barbar v padesátým čtvrtým!
- Barbar ve čtyřiapadesátým! - V padesátém čtvrtém patře je Barbar!
Dělal, že je jeden z nás, ale poznali ho. Je to tak, je to Barbar a napadl
- nového parťáka! - Je to ten ze dvojky! Ten ze dvojky.
Tenhle! Ten ze dvojky! Minule byl ve druhým a ty z prvního ho nezvládli
zpacifikovat. Prej se cpal jako to nenažraný prase, ten hajzl, každej den,
- dokud nezvracel. - Hned zítra ho sjedeme
zpacifikovat a bude to.
Já pojedu s tebou.
Ne, to není třeba.
- Tenhle šmejd nám nesmí utéct. - Taky neuteče. Ale pravidla mluví jasně.
Nejdřív jedou čtyři z pater přímo nad. Ty nemůžeš.
Můj parťák umřel právě kvůli takovým, jako je ten dole.
Co se minulý měsíc cpal ve dvojce. Protože lidé umírají,
když se Zákon nedodrží. Čím jsi výš, tím větší máš zodpovědnost.
Je ti to jasné?
Rozumím tvý zlosti. A právě takoví vždycky všechno poserou.
- Jdi do hajzlu! - Ano, ano! To je Dagin Babi! Pomazaný je
Dagin Babi. Hej! To je Dagin Babi. Pomazaný je Dagin Babi. Jsme
zachráněni. Nebude nikoho šetřit! Tak je to.
Pomazaný!
Nesmíme ho nechat uniknout.
- Co to tam do hajzlu děláte? - Spravedlnost.
Do prdele, ale tohle nesmíte!
Šest je lepší než čtyři.
To je proti Zákonu. A ohrožujete komunikační řetězec.
Se třemi prázdnými patry se komunikační řetězec nijak neohrozí.
Vystupte, a jedeme my dva.
- Ne. Nevystoupíme. - Můžete si vybrat. Nasaďte životy s
námi, nebo zůstaňte a udržujte ten řetězec.
Tak jeď radši ty. Udržím řetězec.
Jen pojď, šmejde. Podříznu ti krk. Pojď sem,
říkám! Pojď, ať tě sejmu! Já tě zabiju. Uvidíš,
jak s tebou skoncuju, šmejde zasranej.
Musí nás být víc, abychom s tou sviní skončili.
Příkaz shora.
Drž hubu, ty hovado. Drž hubu. Nebo tě zmlátím.
Nejezděte dolů. Nikdo nikam nejde, rozumíš? A nečum.
Ticho. Nemluv. Drž hubu. Ani muk! Ty svině!
Holky, nechci problémy. Nechám toho.
Nee!
Ty jedna krávo!
Dost Stop, stop. Přestaň. Nic jsem neproved.
Nech mě žít. Už tady trčím víc než rok a půl a…
Prosím tě. Jídlo jsem potřeboval, abych se vzchopil. Prosím tě, prosím.
Chci jenom to, co ostatní: přežít, nic víc.
- Nee! Ne Ne! Jedeme dál. Jedeme dál, eh! - Ne! Neee! Daleko se nedostane.
Nejde o něj. Tady nejde o něj. Nejde o něj.
Ty nejsi v Díře první měsíc, že?
Jsem tady šest měsíců.
Hned první den…
… mi má sousedka…
… Kekasih…
… vysvětlila…
… zákon. A já ho pochopila. Zákon není spravedlivý.
Protože ten chrání totiž jen pokrm, se kterým do Díry vstoupíme, ale…
Přišlo mi to jako dobrý začátek.
Zákon jsme vždy dodržovaly.
Jedly jsme jenom svoje jídlo a v případě potřeby jsme se taky podílely
na pacifikacích.
A jednoho dne…
… jsme našly mladíka. Podvyživeného. Na prahu smrti.
Tak jsme vzaly porci jednoho mrtvého a tomu
klukovi daly víc jídla, než mu patřilo.
Za pár dní přišel…
… jeden z Pomazaných.
Dagin Babi. Dagin Babi je nepřísnější Pomazaný.
A každý měsíc je přísnější. Mnohem přísnější.
Dal nám exemplární trest.
Za porušení Zákona.
Kekasih se ale bránila a vydloubala mu oči.
Dagin Babi přikázal,
aby ji nahou připoutali k platformě a potom
ji bezbrannou poslali do spodních pater.
Mě donutili, abych se pak o několik pater níž dívala,
jak ji jedí zaživa.
V Díře totiž nikdy nebudeme v bezpečí. Ne.
Všichni Pomazaní nejsou stejní. Minulý měsíc jeden dorazil včas,
aby uchránil spoustu lidí před smrtí hladem.
A jak myslíš, že se dostal do tvého patra?
Takže musíme dál pomáhat.
Být spravedlivější.
Vydržíme to, dokud se nedostanem ven.
Copak sis nevšimla? Odsud se nikdo nedostane.
Tady totiž nikdo nepřežije.
Ale jedno udělat můžeme. Utéct.
- Utečeme během intervalu. - Čeho?
Na konci měsíce, když se Díra přeskupuje, tak použijí takový druh plynu.
Je to varianta sevofluranu.
V tu chvíli musíme utéct.
A jak zabráníme tomu, abychom usnuly?
Hledám ho každý měsíc. Pravda je, že jsem zatím neměla štěstí.
Ale šanci budeme mít jen a pouze tehdy, když ho najdeme.
A proto je nutné jet dolů.
Co přesně hledáme?
Ne, ne, ne, ne!
Takhle se pozná Dagin. Teď, nebo nikdy.
Dagin Babi a jeho lidi zřejmě jedou dolů na platformě.
Ale ve čtyřicátém šestém byl zásek. Musí se zastavit, aby prosadili Zákon.
A to je naše šance. Sjet dolů musíme dneska.
Ten tvůj plán je absurdní. Co když nevyjde?
- To néé! - Nevím, jestli to vyjde,
ale když sem přijde Dagin Babi, vím přesně, co se stane.
Neměly bychom ho vzít s sebou?
Ne, ne, ne, dost.
Slezte.
Slyšel jsem o vás neuvěřitelné věci, jen co je pravda. Ano.
O tom vašem odhodlání se podílet na pacifikaci, i když se vás netýkala.
Za odměnu dnes budete smět k jídlu vypít tolik vína, kolik budete chtít.
No tak, neostýchejte se. Jíst není jen právo, ale i povinnost.
Na obranu Zákona potřebujeme silné muže a samozřejmě i ženy.
Dobrou chuť.
Pusťte mě, sakra! Nechte toho! Pusťte mě, nechte toho, to stačí! Nesahej na mě!
Nech mě! Pusť mě! Nemakej na mě!
Nechte mě.
Všichni musíme ctít Zákon. A zajistit, aby se ctil. Vždycky. Vždy. A bez výjimek.
Pravidlo Příštích čtyř přece znáte, viďte? Ano, moc dobře ho znáte. Jestliže
ho všichni znáte, proč jste dovolili, aby se ty dvě podílely na pacifikaci?
Říkali jsme jim, že to není správný, ale nechtěly poslouchat.
Prosím?
Že já jsem jim říkal, že to není správný.
Neudělals nic, abys je zastavil.
Ne, ale zůstal jsem na místě, aby se komunikační řetězec ani na chvíli
- nepřerušil. - Rozumím. I slepý vidí,
jakou odvahu jsi prokázal.
Mám takový návrh. Dnes už to nepůjde. Ale hned zítra i ty můžeš vypít,
kolik vína jen budeš chtít.
Ke své poslední večeři, aby bylo jasno.
A poté tě hned popraví pro dvojí zanedbání svých povinností.
Ale to… Ale jaký dvojí zanedbání? Udělal jsem…
Ano, dvojí zanedbání. Zaprvé, nejels dolů, když jsi měl. A zadruhé, dovolil jsi
tam jet jim.
Ty jsi je taky nechal jet. Takže přijdeš o ruku.
A ona? Proč já a ne ona? Proč jen já?
Neříkal jsi náhodou, že jsi ji oklamal? Nevěděla, že porušuje Zákon.
Mně přišlo správné mít větší podporu.
Zákon se nevykládá, ale dodržuje!
Výjimka spravedlivého je záminkou věrolomného.
Porušila jsi Zákon. Přijdeš o ruku.
- Nemůžeš trestat ty, co brání Zákon! - Ne. Ne ne. To se pleteš. Kdo porušuje
Zákon, ho nebrání. A navíc, člověk, který jedná takto, dříve nebo později Zákon
nakonec přizpůsobí vlastním zájmům. Dobře mě poslouchej. Zemřelo mnoho lidí nebo
o hodně přišlo, aby se dožili dneška.
Já přišel o oči.
Tvá přítelkyně by jistě měla vědět, co je to ztráta.
Ačkoli se mi zdá, že ses z toho nepoučila.
Ano.
A to je tvůj druhý přestupek.
Zasloužíš si stejný osud jako tvá společnice.
Nic z toho není náhodné. Kdepak. Naprosto nic.
- Ne. - Ty hnusná svině!
Zabíjíme a budujeme budoucnost, kde nikdo nebude zabíjet.
Dole jsou hordy Barbarů a bestie zkrotí pouze strach. Teror je to poselství.
Když ji necháš žít, tak uteče.
Mluv, synku.
Ty dvě mají plán.
- Pověz mi ho. - No, slyšel jsem je mluvit o
důležitých věcech, ale myslely, že spím.
Ale já nespal. Protože vím,
že být vzhůru je nejlepší způsob jak něco zjistit. A ona jí říkala
něco o místě, kde tenhle svět vzniká znova a znova.
A řekla jí, že když snědí psa, tak se probudí ze sna a budou moct utéct.
A chtěli mě unést, ale já, já psy nejím.
Jen klid, synku, mm? Nikdo nebude jíst psy.
Vy jste v Díře první měsíc?
Dobrý den, sousedé. Nový měsíc v Díře. Máme tu pražmu s kaviárem, ale nebudeme ji
za nic měnit, že? Hm. Uvidíme, co mají tihle žebráci.
- S těmi nad námi nemluvte. - Do hajzlu.
Jsme v zasraný sedmdesát trojce. Kde je moje jídlo?
Mám hlad. Kruci. Zasraný Loajalisti.
Kdo seš? Prokaž se!
- A kdo seš sakra ty? Ty se prokaž! - Kde jsi byl minulej měsíc?
Co je ti do toho? Dodržoval jsem Zákon do puntíku! Do puntíku! A před měsícem, to
bylo ve dvěstětrojce, mi na pomoc nepřišel nikdo, vůbec nikdo.
Nemluvte ani s těmi dole. Jaký máte předmět?
Přinesl jsem si ho na krájení chleba. Domů si kupuju krájenej,
ale tady, mm, nevím.
Půjčíte mi ho?
Jedno udělat můžeme.
Utečeme během intervalu.
Ale jak zabráníme tomu, abychom usnuly?
Hledám ho každý měsíc.
A proto je nutné jet dolů.
Musíme postupovat dolů a najít toho psa.
Podívejte se na toho tlustýho chlapa! To je svině. Přestaňte jíst. Zákon se musí
- dodržovat! - Hej, co to tam děláte? Nepřestává! Žere.
Hele, hele, hele, kam to jako jdeš, co? No tak, no tak, no tak! Tohle se ale
nesmí! Stůj. Už ani krok. Sjedu dolů a jednu ti vrazím. Nemůžeš přece do toho
- jídla šlapat! - Radši pojďte se mnou.
Prasata! Kruci. Vypadni sakra odtud! Musí bejt hluchá. Je hluchá. Ta ženská je
hluchá. Protože nereaguje. Protože nerozumí, co jí říkám. Slez odtamtud!
- Tohle nemůžeš. - Jdete?
Ovšemže.
No tak pojď.
Sám nezmůžeš vůbec nic. Pokud se chceš postavit Loajalistům,
musíš jednat jako oni. Ve skupině.
- Dělej, slez dolů a dodržuj Zákon! - Uklidni se.
- Vlastním životem budu bránit zákon. - Seš jistý, že to opravdu chceš?
Hele. Nikdo by neměl omezovat naši svobodu.
Nikdo. Už jsme dost starý na to, aby nám někdo něco diktoval.
To jehněčí je ale žrádýlko.
Jedou Barbaři! Jsou to podělaný Barbaři! Jsou to Barbaři! Barbaři zasraný!
Jestli chcete přežít tresty a mučení, rychle, nastupte si.
- Toho druhýho musíme zneškodnit. - Takhle my to neděláme.
Narodili jsme se svobodný. Hm? A Loajalisti svobodu nenáviděj. Proto nás
nenáviděj! Protože jsme svobodný a vždycky svobodný budem! A nikdo nám
nezabrání, abysme si dělali, co chceme. Hezky! Tady je plno žrádla. Proč sakra
nemůžeme sníst, co chceme? O svobodě přece sníme celej život.
Nastup, příteli, koukni, co jsme rozjeli.
Protože jsme tu už hodně dlouho a proto máme víc práv než oni.
Za svobodu, kurva! A žrát a žrát, žrát žrát žrát!
A jen žrát. A jen žrát a jen žrát!
No tak, nástup! Tak už si nastupte!
- Svoboda je nahoře! - Tak dělej, nastup si!
Nikdo mě nebude nutit, abych kamkoli nastupoval!
Chtějí nás jenom utlačovat. Potlačovat. Teď je ta chvíle. Za svobodu! Za svobodu!
Ano, svoboda! Za svobodu!
Stačí. Zůstaneme tady. Už je nás dost.
Svobodní muži a ženy. Zůstaneme tady.
Tohle namaloval na svůj dům, na zeď. A potom to přenesli na tohle plátno.
Není to úžasné? Je to originál.
Mám velkou radost, že už můžeme konečně něco udělat s těmi odpornými sektáři a
jejich „zákony“. Ale nejdřív ze všeho se teď musíme zorganizovat. Takže přátelé a
přítelkyně, vítejte prosím v mém skromném obydlí.
V tvým skromným velkým hovnu.
- Je přece jedna z nás, ne? - Myslím, že tahle zóna jistě bude…
Buď zticha, megero.
To je mi chování.
Co? Ty budeš mluvit o chování?
Hej, vstávejte! Tak vstávat! Jedou dolů! Ááá!
- Svině! - Rychle se připravte!
Vy svině!
Jede!
- A kurva. - Co se děje?
Třetí den.
- Kde kurva jsou? - Podívej se na toho sráče.
Celý měsíc nepozřete nic dalšího. Platforma každý den sjede, ano? Ale bude
prázdná, bez jídla. A až budete všichni hladoví a vyčerpaní, sjedeme dolů a
- dobijeme vás, vy jedni prokletí bezvěrci. - Ty jeden hajzle!
No tak se nám postavte!
A co ty svině pod náma, ty taky odsoudíte k smrti? Ne,
dole je spousta dalších sviní, jako jste vy.
Jo, a co s nima budete dělat? Taky je odsoudíte k smrti, co? He?
Ano. Je to hrozná cena, ano. Ale obrana Zákona za to stojí. Poslouchejte.
Když se vzdáte, budou mučeni jen vůdci
této absurdní rebelie.
Přátelé, poslouchejte, poslouchejte! Přátelé, poslouchejte. Nabízí nám tu
- jediné řešení! - To ano, a dost rozumný.
Ten slepej, ten jenom blafuje! Neodsoudí na smrt svoje lidi. Co?
A jestli se pleteš? He? Co potom budeme jíst?
Co budeme dělat?
A co sjet dolů a sníst všechny jeho kumpány?
To je moje řeč! Svoboda!
Slyšels ho, ty jeden slepej hajzle? Sjedeme dolů a potom sežereme ty zezdola!
A bude!
Po letech tvrdé práce nadešel můj velký večer.
Byla to moje čtvrtá výstava. Měla jsem ji společně s
nejvýznamnějšími umělci. Představila jsem na ní svůj soubor soch
zobrazujících zvířecí brutalitu.
Přišel můj přítel. Vzal s sebou syna, abychom se seznámili. No a…
Dnešní děti jsou tak neposedné.
Aspoň tedy on.
Jedno z děl byl bestiální pes.
Krutý, hrozivý. Místo drápů měl nabroušené čepele
natočené k návštěvníkům.
Takhle už to dál nejde. Vždyť bez jídla umřeš.
Varovali mě, že je to nebezpečné.
Ale pro mě právě to riziko, ta troufalost, činily to dílo tak výjimečným.
Odmítla jsem, aby vymezili ochrannou zónu.
To dítě tam pořád běhalo, až nakonec zakoplo. Jeden z těch drápů,
… jedna z čepelí,
… mu probodla oko.
Ráda bych věřila, že netrpěl.
Že zemřel okamžitě.
Právníci odvedli dobrou práci.
Soudce to uzavřel jako nehodu.
Pojišťovna zaplatila.
A já se stala jednou z nejoceňovanějších umělkyní své generace.
Všechna díla z výstavy zvířecí brutality se prodala za miliony.
Především ten pes.
- Barbaři! Miřte na kotníky, joo! - Na kotníky!
Revoluce konečně může začít!
- Musíme se připravit! - Pozor!
Barbaři! Na ně!
Ten obraz.
Proč je vlastně tak důležitej?
Ty. Dokonči, cos začala. Tak dělej.
Jsi úplně bezbranný a já mám v ruce nůž.
Ale napadlo mě něco lepšího.
Můžu ti vyléčit rány a potom tě krmit po zbývající dny tvým vlastním masem.
Budu ho odkrajovat opatrně, abych tě udržela při životě.
Jen tak budeš hodný svého Mistra.
Neudělám to. Svou představivost nevyužiju k tomu,
abych někoho mučila.
Ani nemusíš. Už jsi nás všechny odsoudila.
Říkali, že je ten pes nebezpečný.
Ale já se nedala zastavit. Kdybych mohla vrátit čas…
- … a zachránit ho… - Ale nemůžete.
Co v Díře hledáte?
Čas.
Potřebuju čas, abych si odpustila.
Potřebuju uniknout.
Abych zapomněla, co jsem udělala.
Já půjdu.
Co vy, chcete jít se mnou?
Ne.
Tohle byl nejlepší měsíc mýho života.
My jsme sví vlastní vězni. A z toho…
… přece není úniku.
Až ucítíme plyn,
… to bude ta chvíle.
Ale jak zabráníme tomu, abychom usnuly?
Když všechno klapne, budou nás brát za mrtvé.
Ale my se probudíme. Necháme je, aby nás vyvezli tam nahoru,
spolu s mrtvolami, a pak…
… musíme improvizovat.
A když to neklapne?
Tak umřeme.
Potřebuju uniknout.
Kdybych mohla vrátit čas.
Potřebuju uniknout. Kdybych mohla vrátit čas.
A zachránit ho. Potřebuju uniknout. Ho zachránit.
Nahoru smí jenom oni.
Já ho neopustím.
Tvoje cesta skončila, ale on dostane novou šanci.
„Společně jsme vyrazili a společně jsme putovali.
Měli jsme stejný osud a stejné štěstí, oba dva.“ Vaše cesta skončila, šnečku.
Ona je to poselství.
Ty.
Co ty tady děláš?