Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kello on melkein kymmenen aamulla.
Olemme menossa vuorelle. Täällä Sierra Nevadalla on kaunis päivä.
Mukana ovat Carlitos Páez Vilaró,
Vasco Echavarren,
Coco Nicolich,
Enrique Platero -
ja loistava Antonio Vizintín.
- Olemme innoissamme. - Toinen päivä vuorilla.
Toinen päivä vuorilla. Tänään tuntuu kylmemmältä.
On tuulisempaa. Vuori odottaa. Se toivottaa meidät tervetulleeksi.
Me tulemme mielihyvin.
LUMEN YHDISTÄMÄT: KEITÄ OLIMME VUORILLA?
Löysin kirjan La sociedad de la nieve tehdessäni elokuvaa Selviytyminen.
Selviytymisen kuvaus vei vuoden. Viimeisenä kuvauspäivänä -
Belén puhui puhelimessa eloonjääneitä edustavan asianajajan kanssa -
ja sopi viimeisiä asioita vaiheista,
jotka johtivat elokuvan toteutumiseen.
Perjantaina 13.10.1972 -
Uruguayn ilmavoimien tilauslento putosi keskellä Andeja.
Koneen 40 matkustajasta 16 selvisi vietettyään 72 päivää erämaassa.
Tapahtuma tunnetaan "Andien ihmeenä".
Kun kuulimme Bayonan elokuvasta ja saimme tietää,
millaiseksi käsikirjoitus muotoutuisi,
meissä heräsi toivo. Tunsimme helpotusta ja iloa siitä,
että tarina kerrottaisiin niin, että kaikki ovat mukana.
Annoimme J.A:lle täyden vapauden -
käsikirjoituksen ja lähes kaiken muun suhteen.
Sanoin J.A:lle kerran: "Tee mitä haluat, mutta muista, että se on minun elämääni."
Se oli kammottava tragedia, ainakin minulle.
Menetin äitini, siskoni ja parhaan ystäväni samana päivänä -
ja jouduin hautaamaan heidät käsin.
Elin 72 päivää pahimmassa mahdollisessa paikassa.
Koin vuorikiipeilyn historian eeppisimmän vaelluksen.
Elokuva tuo esiin sen, miten hallitseva -
ja kammottava luonto siellä on,
ja miten se sanelee kaiken siellä.
Jos sitä ei näe omin silmin,
ei voi kuvitellakaan, millaista on kulkea jalan siinä valtavassa vuoristossa.
Kuvitelkaa, millaista se on meille. Kuin olisimme taas siellä.
Lokakuu 2021. Kuvausryhmän ensimmäinen matka -
onnettomuuspaikalle Andeille, Kyynelten laaksoon
Retkikuntaa johtaa Benegas Brothers.
Merkittävimpiä piirteitä Kyynelten laaksossa,
jonne kone putosi, on äänimaailma.
Se on eloton paikka.
Siellä on täysin hiljaista.
Sitten on tuulenpuuskia,
jotka 4 000 metrin korkeudessa ovat todella voimakkaita.
Kun menimme Andeille ensimmäistä kertaa,
siellä ei sinä vuonna ollut juurikaan lunta.
Kuvasimme paljon ja vietimme aikaa yrittääksemme ymmärtää ympäristöä.
Meidän piti palata vuoden kuluttua kuvaamaan.
Kuvausten lopussa J.A., kuvauksen ohjaaja,
erikoistehostevastaava ja Enzo, pääosan esittäjä,
menivät Kyynelten laaksoon kuvaamaan videota,
joka on kuin jokin uskomaton luontodokumentti.
Ihan kuin vuori olisi antanut meille siunauksensa.
Lunta satoi paljon, kuten sinä vuonna, kun onnettomuus tapahtui.
Se oli runsaslumisimpia vuosia sillä alueella.
- Mitä minun pitää tehdä? - J.A. kertoo kyllä.
Meitä pyydettiin kokoamaan tietoja ja sen sellaista.
- Ja jututtamaan hiukan. - Hyvä on.
Istut mieluummin siis ikkunan puolella. Pidätkö ikkuna- vai käytäväpaikasta?
Käytävä- vai ikkunapaikka?
Hetkinen…
He saavat uutisia, jotka muuttavat heidän elämänsä.
- Mitä? - Käytävä- vai ikkunapaikka?
Pääsenkö elokuvaan?
Kerro nyt. Anna tulla.
Älä viitsi. Anna tulla. Riittää jo.
María Laura Berch teki loistavaa työtä valitessaan näyttelijöitä -
kuuden tai seitsemän kuukauden ajan.
Oli hieno päätös olla ottamatta mukaan nimekkäitä näyttelijöitä.
Kuten elokuvassa muutenkin, pyrkimyksenä oli -
pitää kaikki mahdollisimman aitona.
Oletko mukana?
Olet kamala.
Miksi teette minulle näin?
Oho.
Oletko tosissasi?
Etsimme näyttelijöitä, jotka näyttivät esikuviltaan,
mutta ennen kaikkea heillä piti olla sopivat luonteenpiirteet.
Se seikka yhdessä sen kanssa, että kuvasimme yli 140 päivää,
aiheutti sen, että kuvauspaikalla meillä oli -
oma tiivis yhteisömme, samalla tapaa kuin elokuvassa.
- Ansaitsit sen. - En voi uskoa tätä.
Minun on näyteltävä Roberto Canessaa. Haluan sen roolin.
Halusin sitä niin kovasti. Pakkomielteisesti.
Eikä.
Voi helvetin helvetti!
Oletko valmis?
Totta kai. Hommiin vaan.
Bayonan johdolla
Juoksemme kunniakierroksen
Laulakaa mukana
Joulukuu 2021. Näyttelijät harjoittelevat Barcelonassa.
Tänään treenaamme alavartaloa, ja se on rankkaa.
Suoritamme neljä sarjaa tänään, treenaamme koko jalkaa.
Tehdään kymmenen toistoa, ja jokaista pidetään kolme sekuntia.
Kolme, neljä.
Yksi, kaksi, kolme.
Hienoa. Laske alas. Purista. Nosta.
Juuri noin!
- Anna palaa. - Jatka vain.
Ylös. Kuusi. Polvet erilleen.
Neljä.
Kymmenen.
Hienoa työtä tänään, pojat.
Rankka, mutta hyvä treeni.
Nyt kotiin, lepäämään ja syömään.
Kuolin 11.12.1972 kello 10 aamulla.
Olin 29. lähtijä matkalta, joka alkoi 58 päivää sitten.
Jälkeeni jatkamaan jäi 16 ystävää.
J.A. ohjasi loistavasti.
Luulen, että siitä hän piti projektissa eniten.
Monet näyttelijöistä olivat kokemattomia -
tai olivat tehneet vain teatteria.
He eivät olleet tottuneet kameroihin,
mutta J.A. sai ohjauksellaan heidät loistamaan.
Nando haluaisi lähteä, mutta häntä pelottaa.
Kun Roberto sanoo: "Korjataan radio",
Nando sanoo: "Ei se onnistu. Lähdetään."
Roberto sanoo: "Yritetään. Jos se ei onnistu, lähdetään sitten vuorille."
Se käy hänelle, koska hänkin pelkää.
Hän sanoo: "Hyvä. Ainakin Roberto on mukana."
Nyt! Juuri noin!
- Ylös! - Täällä!
Alas!
Nouskaa ylös!
Juuri noin!
Nouse nelosella. Olet uuvuksissa.
Näyttelijöitä on ruokittava.
Heille on annettava kaikki mahdollinen tieto -
ja kaikki, mikä voi auttaa.
Minun tapani on antaa heille tilaa.
Annan heille tilaa kokeilla -
ja tehdä virheitä, jos se on tarpeen.
Sanon: "Tee virheitä. Ei haittaa. Kuvaamme uudestaan."
He voivat kokeilla eri juttuja, ja sitä varten he tarvitsevat kaiken tiedon.
Lähdemme Granadaan neljän päivän kuluttua. Uskomatonta.
Siitä tulee intensiivistä, mutta mahtavaa.
Olemme valmiita. En malta odottaa aloitusta.
Suu auki vai umpinainen hymy?
Suu auki!
Mitä runkoon tulee, niin rakensimme,
pienet mukaan lukien, yhden hydraulisessa alustassa -
ja nämä kaksi, yhteensä viisi.
Jokaisella on oma tarkoituksensa.
Viisi voi tuntua hullulta, mutta se ei ole sitä.
Jokaisella on tietty tehtävä, joten kaikki viisi toimivat yhdessä.
Rungon kuljettaminen vuoristoon oli haasteellista.
Se rakennettiin tänne Madridiin ja kuljetettiin yhtenä kappaleena -
Sierra Nevadaan, purettiin siellä kolmeen osaan -
ja kuljetettiin rinteitä pitkin ylös korkealla olevalle kuvauspaikalle.
Se ei ollut yhtä korkea kuin Pico Veleta, mutta Sierra Nevadan korkeimmassa osassa.
13.12.2021 Rungon kuljetus Madridista Granadaan
Meillä oli lentokone siellä ja toinen maan tasalla,
oliivitarhan keskellä Granadassa.
Se kone saattoi liikkua ylös ja alas.
Rakensimme alustan, jolla saatoimme nostaa ja laskea konetta.
Koneen ympärille pantiin tekolunta.
Sitten sitä nostettiin ja laskettiin sen mukaan,
miten haluttiin lumen näkyvän.
Olemme tänään takapihalla -
ja muunnamme sitä rakennustyömaaksi, jossa luodaan talven ihmemaa.
Juuri nyt suihkutamme tekolunta kuvauspaikan ulkoreunoille.
Meillä on kaksi eri lumituotetta. Yksi on pelkkää selluloosaa -
ja toinen on selluloosaa ja tärkkelystä.
Kolmas kone oli meillä vuoristossa,
2 000 metrin korkeudessa.
Rakensimme varaston, jossa oli LED-näytöt, joilla loimme vuoristomaiseman,
jottei tarvittu vihreää taustaa.
Onnettomuuskohtaukseen tehtiin oma kopio koneesta,
joten se oli neljäs kone.
Se asetettiin hydrauliselle alustalle,
jolla saatoimme muuttaa koneen kallistusta -
ja luoda turbulenssia kuin todellisen lennon aikana.
Sitten meillä oli pienempiä palasia koneesta,
joita käytettiin tiettyihin otoksiin, joissa oli turbulenssia tai törmäys.
Delta, yksi alfa, toinen.
Kuvausten alkamispäivänä ohjaajalla ja kaikilla näyttelijöillä oli korona.
Missä Pancho Abalin paikka on? Ensimmäisenä. Mennään.
Aloitimme kuvaukset niin, että ohjaaja oli kopissa,
yksinään, maski kasvoillaan,
eristettynä ja etäällä, ohjaten mikrofonin kautta -
ja käytimme sijaisnäyttelijöitä.
Kuvasimme heitä vain takaapäin.
Huomio, ihmiset. Aloitamme ensimmäisestä.
Ekojen kuvauspäivien aikana tuntui…
J.A. oli poissa, hänellä oli korona.
Kuulimme hänen äänensä, ja se oli kuin haudan takaa.
Olkaa hyvä!
Olette jäässä. Tuijotatte tyhjään. Kuolette tänä iltana.
Haluan nähdä, että olette kuolemassa. Ajattelette kuolevanne.
- Platero. - Et näytä siltä, että kuolet.
Se oli hyvin outoa.
Ei varmaan ole täydellisempää tapaa heijastaa -
vuoden -72 tapahtumaa, joka oli todellisen ja epätodellisen välillä,
elämän ja kuoleman välillä, kuin se, miten aloitimme.
Olemme odottaneet tätä hetkeä yli vuoden -
roolituspuhelusta lähtien, ja nyt se oli käsillä. "Lopultakin."
Numan ensimmäisissä kohtauksissa kamerat olivat hyvin lähellä.
Tuntui, että aloitimme vahvasti. Se oli mahtavaa.
Iso osa siitä on täällä.
Niin, tämä on hyvin intensiivistä. Voimakasta.
Jokainen kohtaus on henkisesti vaativa.
Joskus, kun odotamme kuvauksen alkua,
ei voi olla ajattelematta, että tämä on tositarina.
Ensimmäisinä päivinä, kun näyttelijät alkoivat toipua yksi kerrallaan,
mietimme, mitä kohtauksia voisimme kuvata sinä päivänä.
Pidetään kehys. Virittäkää valaistus.
Vielä vähän lunta.
Marcelon päälle lisää lunta.
Oloni alkaa tuntua mukavammalta ja ymmärrän paremmin.
J.A. pääsi kopista ulos, ja se vaikutti merkittävästi, kun hän oli kanssamme.
Kokeilimme eri juttuja.
Kuvauksissa on joka ikinen päivä vuori kiivettävänä.
Vertauskuvallinen vuori.
Joka kerta, kun edessä on uusi kohtaus, sanomme: "Nyt kuvataan lumivyöry.
Pitää saada vuori lännessä oikeaan mittakaavaan…"
Toisin sanoen kaikki kohtaukset olivat fyysisesti -
ja teknisesti vaativia.
Apua!
Numa, oletko kunnossa? Numa!
- Apua! - Numa!
- Ole kiltti! - Vasco, missä olet? Vasco!
Numa, missä olet?
- Poikki. - Hienoa työtä, Juan Diego. Oikein hyvä.
- Hienoa, veli. - Selvisimme.
Selvisimme. Päämme melkein leikkautuivat.
Tosi intensiivistä.
Onpa kylmä.
Roberto.
Nando.
VIIKKO 2. Kuvausryhmä nousee ensimmäistä kertaa vuorelle…
lähes 3 000 metriin.
Jotkut näyttelijöistä näkivät ensimmäisen kerran lunta.
Vaikeinta on ollut selvitä työskentelystä vuorella.
Vuorta ei voi hallita, joten ihmisen on sopeuduttava.
Sopeutuminen aikarajoitusten puitteissa oli suurin haaste.
Varsinkin kun suuri osa ryhmästä oli kaukana kotoa,
sijoitettuna hiihtokeskukseen keskellä kiivainta sesonkia.
Se oli hyvin monimutkaista.
Se, mitä päätimme tehdä, oli todella haastavaa.
Pyrimme paikkoihin, joihin oli vaikea päästä,
mukanamme kunnon välineet ja hyvät kamerat.
Sellaiset, joilla saisi vangittua paikan mahtavuuden -
parhaalla mahdollisella tavalla.
Kuvasimme 3 000 metrissä lumisessa maastossa.
Turvatoimien vuoksi liikkuminen oli vaikeaa ja piti toimia hitaasti.
Yritimme päästä elokuvan rytmiin alusta alkaen.
Meni aikaa, ennen kuin pääsimme vauhtiin ja edistyimme.
Antaa mennä. Hyvä. Vetäkää kolme metriä.
Carlitos, katso kameraa. Näytä, mitä teet.
Jos se on verta, pyyhi pois. Kuvataan Carlitosia.
Mitä nenällesi tapahtui?
- Se vuoti verta. - Miksi?
Sellaista sattuu.
Korkeus, fyysinen rasitus…
- Putsasitko sen itse? - Se jäi kohtaukseen.
Lopetamme tältä päivältä.
Nyt on kaunis auringonlasku. Viimeinen kohtaus ja viimeinen kuva.
Meidän on hyödynnettävä tätä kaunista valoa.
- Siirrytään kohtaukseen 41. - Olkaa hyvä.
- Hyvä on. - Viimeinen klaffi.
Tosi rentona.
Oikein hyvä. Kaunista.
Sanon sen nyt. Tänään on paellaa.
On outo sattuma, jos ravitsemusterapeutti tulee paikalle.
Onnettomuuspäivästä pelastumiseen asti kaikki hahmot menettävät painoaan.
Se on rankkaa, mutta roolit ja tarina vaativat tietynlaista sitoutumista,
mikä vahvistaa kokemusta, ja olemme valmiit tekemään sen.
Heillä on dulce de leche -vaahtoa, enkä saa syödä sitä.
- Missä se dulce de leche on? - Tässä. Se on vaahtoa.
- Tämäkö? - Se, jossa ei ole etikettiä.
- Älä huoli. Syön sen puolestasi. - Kiitos.
- Ei auta. - Katso nyt. Se haisee pahalle.
Paskiainen. Uskomatonta.
Kuvauksen edetessä -
heidän piirteitään korostetaan meikillä,
mikä toimii hyvin elokuvassa.
Näyttelijät uskalsivat lähteä tekemään elokuvaa -
kronologisessa järjestyksessä, laihduttaen tarinan edetessä.
Sain huulirakkulan, kun en syönyt tarpeeksi.
- Et syö ollenkaan. - Huuliherpes kovasta työstä.
Laihduin 20 kiloa.
- Älä kehuskele sillä. - Hyvä on.
Milloin söit viimeksi, Berrutti?
Viime vuoden joulukuussa.
Koeta kestää!
Kuvaamme lumivyöryä. 2. maaliskuuta 2022.
- Hiljaisuus. - Aion tunkeutua tuosta.
Nyt pitää olla hiljaa.
Huomio. Kohta kuvataan.
Hiljaisuus on tärkeintä.
Lumivyörykohtauksessa näyttelijöillä oli todella rankkaa.
Se näkyy näyttelijöiden kasvoilla läpi kohtauksen.
Käytimme lumivyörykohtauksessa lumitykkejä.
Täytimme ne lumella ja ammuimme kohti konetta, jolloin matkalaukut putosivat.
Kuvaus.
Näyttelijöiden turvallisuuden takaamiseksi kohtauksessa oli muovisia matkalaukkuja.
Heidän piti nousta maasta.
Meillä oli useita onttoja alustoja.
Heidän täytyi odottaa vuoroaan tullakseen ulos reiästä,
mutta heidän piti tunkeutua oikean lumen läpi.
Siellä oli hyvin kylmä.
Se oli hyvin ahdistavaa.
En voi käsittää, miten he selvisivät siitä. Mieletöntä.
Pienikin määrä lunta pistelee.
Se tukehduttaa ja saa menettämään toivon.
Odottakaa!
- Tosi intensiivistä. - Uskoma… En tiedä.
- Emme odottaneet vyöryn olevan niin rankan. - Se on kovaa, mutta mahtavaa.
Ylös!
Poikki.
VIIKKO 12. Kolmas ryhmä hoitaa kuvaukset korkealla.
Sierra Nevada on ollut haasteellinen.
Toisin kuin mikään lavaste tai muu paikka,
missä yleensä kuvaamme, tämä on vuori.
Vuori on tyly ympäristö.
Korkea ilmanala haittasi ja rajoitti työskentelyä.
On ollut todella haastavaa kuvata vuorilla niin korkealla.
Kolme, kaksi, yksi, nyt.
Ryhmässä 3 oli norjalainen ohjaaja ja lumilautailuasiantuntija.
Katso alas lumeen.
Kolme, kaksi, yksi, ja lähdetään kävelemään.
- Selvä. Poikki. - Okei. Siinä se on. Olen tyytyväinen.
Kiipeätte ylös ja pystytätte leirin,
joka on peti tämän kallion päällä.
Dialogi aloitetaan alhaalla,
sitten nostetaan kamera ja kuvataan dialogi uudestaan ylhäältä.
Jos on aikaa, tehdään se uudestaan,
mutta en tiedä, riittääkö aika. Siinä kaikki.
Tarinassa päähenkilöt käyvät erinäisillä tutkimusretkillä -
etsimässä tarvikkeita,
ja lopulta he yrittävät löytää keinoja päästä pois vuorilta.
Sitä olemme yrittäneet kuvata.
Ryhmä nousee Sierra Nevadan korkeimpaan kohtaan, lähes 3 300 metriin.
Hyvää työtä, pojat. Nando myös. Pysähdy hetkeksi.
Katso hetki kameraan.
Poikki.
Onko kaikki hyvin?
VIIKKO 16. Viimeinen viikko Sierra Nevadassa.
Selviytyneiden pelastumisen kuvaus.
Viimeisenä kuvauspäivänä Sierra Nevadassa vuorella, ulkona olevassa koneessa,
kuvasimme helikopteri…
Liikutun siitä puhuessa.
Pelastushelikopterit saapuivat.
Kun he tietävät, että Nando ja Canessa pääsivät turvaan,
ja valmistautuvat pelastumiseen, tajuavat olleensa siellä 72 päivää…
He ovat jättämässä sen, mikä on ollut koti ja luomansa yhteisön.
He haluavat palata kotiin ja miettivät, miten maailma reagoi heidän kokemaansa.
Kaunis, mutta intensiivinen vaihe on päättymässä.
Se oli fyysisesti ja henkisesti vaativa haaste,
mutta olemme iloisia, että kävimme läpi koko prosessin,
ja kiitollisia.
Opin paljon Sierra Nevadasta, Granadasta ja Espanjasta. Kaikenlaista.
Kun helikopterit saapuivat,
uskon, että koko ryhmä… Voisin väittää jopa, että me kaikki tunsimme,
mitä ne eloonjääneet kokivat vuorella.
Mutta meillä oli oma hetkemme…
"Se on ohi."
Meillä oli vielä paljon kuvattavaa, mutta vaikein osa, vuori, runko, hahmot,
painonpudotus, yhdessä eläminen, ja vielä korona päälle,
kun asuimme eristäytyneessä vuoristokylässä.
Se intensiivinen keskittyminen, vaivannäkö, pitkät työtunnit, energia,
tekniikan ongelmat, kärsimys, ilo, kaikki… Se oli päättynyt.
En jaksaisi enää.
Se oli mahtavaa. Kiitos.
Se on ohi.
Se oli liikuttavimpia hetkiä,
joita olen elokuvanteossa kokenut.
Ihan mieletöntä.
VIIKKO 20. Kuvausryhmä suuntaa Uruguayhin kuvaamaan elokuvan lopun.
CHILEN ILMAVOIMAT
Tämä on ihme.
- Mitä tarkoitat ihmeellä, äiti? - Se on ihme.
Poikki. Hienoa.
TERVETULOA SAN FERNANDOON
TERVETULOA KOTIIN
Kiitos kaikille! Mahtavaa työtä! Antaa palaa!
Kolme, kaksi, yksi…
Joulukuu 2022. Netflix-studio, Madrid. Törmäys.
Poikki.
Miten kuvaisimme törmäyksen, tietäen, että kaikissa elokuvissaan -
J.A. käyttää realistisia, käytännöllisiä tehosteita,
oikeita näyttelijöitä ja stunt-näyttelijöitä,
ja tekee sitä kaikkea, mitä Bayona tekee todella hyvin,
Ja mikä saa katsojan tuntemaan, kuin olisi kohtauksessa -
keskellä toimintaa.
Kolme, kaksi, yksi. Nyt.
Meillä on enimmäkseen pieniä lavasteita hyvin tarkkoja otoksia varten.
Sitten meillä on puoli runkoa hydraulisessa alustassa,
jotta saamme aitoja liikkeitä ja oikeita kuvakulmia -
sekä tärähdyksiä kuvattua.
Sitten meillä on kokonainen runko "keuhkojen" päällä,
jotta voimme kuvata konetta normaalitilassa, lennossa,
kun matkustajat pelaavat korttia, leikkivät, riehuvat ja muuta.
Oikeat koneet ovat myös tässä asennossa, joten se on aitoa.
Pallo pyörii lattialla. Toimintaa! Pancho, katso ikkunasta!
Törmäätte pian. Se on edessänne!
Sitten aurinko!
Poikki.
Kaapelien asentaminen on tässä elokuvassa ollut keskeistä,
koska niiden avulla olemme voineet luoda liikettä -
haluamamme vauhdin ja suunnan mukaisesti.
Rungon istuimet on tehty niin,
että näyttelijät voivat osallistua tällaisiin temppuihin.
Olemme muokanneet istuimia ja lisänneet paljon pehmusteita.
Erikoistehostetiimin kanssa teimme niihin muoviset tarjottimet ja käsinojat,
jottei niistä tulisi vammoja törmäyksissä.
Kaikki elokuvan taustat ovat todellisia.
Ne ovat Andeilla kuvattuja otoksia tai oikeita valokuvia Andeista.
Koska se perustuu tositarinaan,
yleisö ei pidä digitaalisesta ilmeestä,
joka näyttää epäaidolta.
Olen todella tyytyväinen Félix Bergésin ja Ranchiton työhön.
Yksi, kaksi, kolme. Poikki.
Gastón!
- Heidän luultiin kuolleen. - Uruguay!
Elokuva antaa äänen heille, jotka jäivät vuorelle.
Tuntuu, että se antaa vastauksia kysymyksiin, jotka jäivät roikkumaan.
Se on ajanjakso, joka on paljon enemmän kuin elokuva.
Tämän elokuvan kautta pääsemme tietoisuuden kerroksiin tai tasoihin,
joista emme tienneet.
Tämä on elokuva, joka on opettanut minulle eniten,
kussakin vaiheessa.
Se oli tunteiden vuoristorataa.
Uskon, että se, mikä sai meidät jatkamaan,
olivat välillemme kehittynyt toveruus ja solmimamme ystävyydet.
Vielä nytkin sitä on vaikea uskoa.
En tiedä, miten he selvisivät, mutta sen ansiosta, että he palasivat,
saimme tietää, mitä tapahtui.
Sen sijaan, että me kertoisimme siitä, elokuva näyttää, mitä heille tapahtui -
ja miten he joutuivat kohtaamaan oman kuolevaisuutensa.
No niin, ihmiset. Homma on tehty.
Lauantai 3.12.2022. Elokuvan kuvaukset ovat päättyneet.
Elokuva herättää paljon tunteita.
Bayona onnistui mielestäni yhdistämään meidät 50 vuoden jälkeen.
Tähän mennessä tarinaa ei ole kerrottu näin.
Bayona on sellainen, ettei hän luovuta, ennen kuin kohtaus menee oikein.
Hän ei lopeta, ennen kuin kohtaus liikuttaa häntä -
ja saa hänet tuntemaan.
Se muutti näkemykseni näyttelemisestä.
Se antoi meille kaikille välineitä työskennellä muissa projekteissa.
Välillä teki mieli vääntää häneltä niskat nurin, välillä halata.
Mutta tämä kokemus on ehdottomasti -
auttanut minua kasvamaan ihmisenä ja esiintyjänä.
Rakas J.A.
Sinä olet ilo
Sydämeni ilo
Uskon, että J.A. vuodatti sydämensä tähän tarinaan.
Hän teki paljon töitä Pablon kanssa,
tehdäkseen ehkä elämänsä parhaan elokuvan.
Olemme kaikki kuulleet tarinan sankareista,
jotka onnistuivat palaamaan kotiin ja ylittämään Andit.
Mutta tarinaa niistä anonyymeistä sankareista, jotka mahdollistivat -
muiden paluun, ei ollut kerrottu.
Kun näkee, että joku uppoutuu tarinaan,
koska on keskittynyt siihen alusta asti ja huomaa yksityiskohdat -
niin tajuaa, että yhteys on katkeamaton.
Minusta J.A:stakin tuli, en sanoisi selviytyjä, mutta lähellä.
Lähes kuin selviytyjä.
Elokuva luo tilan, jossa voimme nähdä, keitä me olimme.
LUMEN YHDISTÄMÄT: KEITÄ OLIMME VUORILLA?
Tekstitys: Marko Pohjanrinne