Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Són gairebé les 10:00.
Estem pujant la muntanya. Fa un dia espectacular a Sierra Nevada.
Tenim aquí el Carlitos Páez Vilaró,
el Vasco Echavarren,
el Coco Nicolich,
l'Enrique Platero
i l'Antonio Vizintín, que està increïble.
- Estem encantats de ser aquí. - Segon dia de muntanya.
Segon dia de muntanya. Avui fa més fred, crec. No ho sé.
Fa més vent. La muntanya ens espera, ens rep.
La muntanya ens abraça.
I nosaltres l'abracem.
Vaig llegir La societat de la neu quan em documentava per a The Impossible.
Aquell rodatge va ser d'un any.
L'últim dia de rodatge, la Belén parlava per telèfon
amb l'advocat dels supervivents
per acabar de donar-li forma a la comunicació
per poder portar a bon port aquesta pel·lícula.
El 13 d'octubre del 1972,
un vol xàrter militar uruguaià s'estavellà a la serralada dels Andes.
Setze dels 40 passatgers van sobreviure després de 72 dies al no-res.
D'aquell esdeveniment se'n va dir "el miracle dels Andes".
Quan va sorgir la idea de la pel·lícula, vam adonar-nos de com seria el guió i tot.
Vam sentir una mena d'esperança i de…
de tranquil·litat i felicitat perquè la història s'explicaria
amb tothom.
Al J.A. no li vam posar mai cap mena de condició,
ni de guió ni de res.
Només li vaig dir:
"Fes el que et sembli, però pensa que això és la meva vida."
Va ser una tragèdia descomunal, com a mínim per a mi.
Imagina perdre la mare, la germana i el teu millor amic el mateix dia
i enterrar-los tu amb les teves mans,
viure 72 dies al pitjor lloc on es pot viure,
fer la caminada més èpica de la història del muntanyisme…
La pel·lícula explica
la terrible majestuositat
d'aquell lloc on la natura és la reina absoluta.
Si no ho veus amb els teus propis ulls,
no tens ni idea del que és
recórrer aquella serralada gegant.
Imagina't com és per a nosaltres, això. És com tornar-hi.
OCTUBRE 2021. PRIMERA EXPEDICIÓ DE L'EQUIP
A LA VALL DE LES LLÀGRIMES (ANDES), EL LLOC DE L'ACCIDENT.
ELS BENEGAS BROTHERS PORTEN 30 ANYS D'EXPEDICIONS A LLOCS IMPOSSIBLES.
Una cosa que fa molta impressió
de la Vall de les Llàgrimes, on va caure l'avió,
és el so, perquè és un indret inorgànic
on no se sent res.
A més, hi ha aquelles ràfegues de vent
que hi ha a 4.000 metres d'altitud, que són fortíssimes.
Quan vam arribar als Andes a rodar,
vam veure que aquell any no havia nevat gens.
Vam rodar moltíssim i hi vam passar temps per entendre allò,
però vam haver de tornar-hi a rodar un any més tard.
Després del rodatge, el J.A., el director de fotografia,
la supervisora d'efectes especials i l'Enzo, el protagonista,
van tornar a la vall de les Llàgrimes per enregistrar plans
que podrien ser d'un gran documental sobre natura.
Era com si la muntanya ens donés la seva benedicció.
Va nevar moltíssim, quasi com l'any de l'accident,
que va ser un dels de més neu a aquella zona.
Què he de fer?
El J.A. t'ho anirà dient.
SETEMBRE 2021. ZOOM AMB POSSIBLES ACTORS.
- Parlarem i completarem les teves dades. - Molt bé.
Prefereixes finestra a passadís?
Prefereixes finestra o passadís?
Finestra o passadís?
Eh… Espera.
ARA REBRAN UNA NOTÍCIA QUE ELS CANVIARÀ LA VIDA…
- Què? - Finestra o passadís?
M'han agafat?
Digues-m'ho, va.
No siguis dolenta, prou. Ja està, no fotis.
Es va fer un càsting espectacular de la mà de la María Laura Berch,
que després seria coach dels actors, i va durar sis o set mesos llargs.
Va ser tot un encert no anar a buscar noms coneguts
i mirar de mantenir-nos, com tot a la pel·lícula,
enganxats a l'orgànic, a la realitat.
Hi pujaràs o no?
Filla de puta.
Per què m'ho feu, això?
Apa.
Un moment. Va de debò?
Buscàvem gent que s'hi assemblés físicament,
però sobretot gent que tingués una personalitat amb els seus trets.
Entre això i el rodatge llarguíssim, de més de 140 dies,
ha ajudat a crear en el set
una societat de la neu semblant a la de la pel·lícula.
- T'ho has guanyat a pols. - Hosti, no.
He de fer del Roberto Canessa. Vull fer-ho.
Ho he desitjat tant, ho tinc tot tan dins del cap, que…
No.
Ai, la mare que el va parir!
Estàs preparat?
Vinga, sí.
Que de la mà del senyor Bayona
haurem de fer una volta al camp.
Vine, canta amb mi…
DESEMBRE 2021. ASSAJOS I PREPARACIÓ FÍSICA A BARCELONA.
Avui entrenarem el tronc inferior i serà dur.
Hem de fer quatre sèries senceres, tot avui, de cames.
Fareu deu repeticions amb retenció de tres segons.
Tres, quatre.
Un, dos, tres.
Molt bé. Baixes lentament, estrenyo, aixeco.
Així!
- Som-hi. - Dur, continuo.
- Va, crac. - Puja, sis. Obre genolls.
Quatre.
Deu.
Nois, molt bon entrenament, avui.
Dur, però bo, oi?
A casa, a descansar i a menjar.
Vaig morir l'11 de desembre del 1972 a les 10:00.
Vaig ser el número 29 en deixar el viatge que havíem començat feia 58 dies
i hi vaig deixar setze amics.
La direcció d'actors del J.A. és espectacular.
Crec que és una de les parts de la feina que l'han fet gaudir més.
Molts d'aquests nois no havien fet res o havien fet només teatre
i res amb les càmeres.
Però la veritat és que, dirigits pel J.A.,
que els ha estat molt a sobre, han brillat.
El Nando vol sortir ara mateix, però li fa por.
Quan el Roberto li diu: "Arreglem la ràdio",
diu: "No funcionarà. Sortim ja.
I el Roberto li diu: "Intentem-ho.
Si no funciona, sortim a la muntanya."
Ja li està bé, perquè també està espantat.
Diu: "Molt bé, però ja tinc el Roberto."
Vinga! Així!
A dalt!
A terra!
Aixequeu-vos!
Ja sou a dalt.
Pugeu de quatre grapes, no podeu.
Cal alimentar els actors.
Cal donar-los el màxim d'informació
i tota l'ajuda que els puguis aportar.
La meva estratègia amb els actors és deixar que tinguin el seu espai.
Que tinguin espai per fer experiments,
per equivocar-se si cal.
Els dic: "Equivoqueu-vos, no passa res. Ja farem una altra presa."
I que experimentin.
I, per fer això, cal tota aquella informació.
Anem a Granada d'aquí a quatre dies, no m'ho crec.
Serà molt intens, però molt bonic. Serà fantàstic.
Som a punt de sortir al camp. Ja hi havíem de ser.
Somriem amb dents o sense?
Amb dents!
De fuselatges, n'hem construït,
entre els petits, el del gimbal…
Aquí dos, cinc en total,
cada un amb una funció molt precisa.
Sembla una bogeria que siguin cinc, però no,
cadascun té una funció molt precisa perquè tots cinc siguin un de sol.
El repte de la muntanya era portar-lo fins allà.
Es va construir aquí, a Madrid, es va transportar en una peça
fins a Sierra Nevada, on es va desmuntar en tres peces
que ja estaven previstes, i el vam portar per les pistes fins a molt a dalt.
No tant com el cim Veleta,
però a una part molt alta de Sierra Nevada.
13 DE DESEMBRE DEL 2021. TRANSPORT DEL FUSELATGE.
Hi havia aquest avió,
però també n'hi havia un altre arran de terra,
al bell mig d'un oliverar a Granada.
Aquest altre avió podia pujar i baixar.
Vam fer una plataforma per fer pujar i baixar l'avió sencer.
Així el podíem cobrir de neu artificial,
l'avió baixava i el podíem apujar
perquè quedés més o menys cobert de neu.
Avui som al set exterior…
SUPERVISOR DE NEU SFX
…convertint-lo en una zona d'obres per fer-ne un paisatge hivernal.
De moment estem ruixant els límits exteriors del set.
Fem servir dos tipus de neu.
Un és un producte de cel·lulosa pura
i l'altre conté cel·lulosa i midó.
Encara teníem un tercer avió a dins d'un plató, però a la muntanya.
Érem a 2.000 m.
Vam construir una nau industrial amb pantalles led
per reproduir les muntanyes i evitar els cromes.
Per a l'accident, ja sí que se'n van recrear rèpliques.
Se'n va recrear una que seria com un quart avió,
situat sobre un gimbal,
un aparell que ens permetia anivellar l'avió
i crear turbulències com en un vol real.
Després hi havia trossos més petits de l'avió
per crear turbulències més fortes o per a plans concrets de l'accident.
Delta plate 1 alfa, segona.
El dia que vam començar a rodar, el director i els actors tenien covid.
SETMANA 1: COMENÇA EL RODATGE.
On va el Pancho Abal? El primer.
Vam començar amb el director tancat en una caseta,
amb la mascareta, tot sol,
amb un micròfon, aïllat a distància,
enviant instruccions a dins del plató, i amb dobles.
Només podíem rodar d'esquena. No teníem actors.
Atenció, nois, que anem amb la primera.
El que vaig sentir els primers dies de rodatge…
El J.A. no hi era perquè tenia covid.
Només li sentíem la veu, que era com d'ultratomba.
Acció!
Us congeleu. La mirada perduda. Morireu aquesta nit.
Vull veure que us morireu, que esteu pensant que us morireu.
- Platero. - No veig que us morireu.
Tot molt estrany.
Vaig pensar que no hi havia manera més perfecta
de traduir la peripècia del 72, entre la realitat i la irrealitat,
la mort i la vida, que com vam començar el rodatge.
Portem molt esperant aquest moment, més d'un any,
des que va començar el càsting, i ser aquí és com: "Finalment."
Les primeres escenes han estat amb el Numa,
amb les càmeres a prop.
Hem començat molt a dalt. Molt bé.
Molt d'això a dins,
però molt intens, molt fort.
És… Cada escena és com… T'exigeix ser a un indret esgotador.
En alguns moments, estem esperant per rodar
i no podem evitar pensar que és una història real.
Això els primers dos o tres dies. Es recuperaven i anaven entrant un a un.
Estudiàvem quins plans podíem anar fent aquell dia amb ells.
Mantenim el quadre. Llum, si us plau.
Una mica més de neu.
Al Marcelo li'n posarem més.
Vaig sentint-me més còmode i entenent-ho tot més.
El J.A. avui ha sortit i això ha canviat molt.
Ha estat amb nosaltres, hem provat coses, molt bé.
En el rodatge, cada dia hi ha una serralada.
La serralada és la metàfora de la història,
i en cada escena dèiem:
"Ara toca l'allau, ara pujar la muntanya de l'oest…"
Eren tot escenes que físicament exigien molt
i tècnicament també.
Ajuda!
Numa, estàs bé? Numa!
- Ajuda! - Numa!
- Si us plau! - Vasco, on ets? Vasco!
Numa, on ets?
- Talleu. - Molt bona, Juan Diego. Molt bona.
- Molt bonic, germà. - Som vius.
Som vius, nano. Quasi ens decapiten, nano.
Molt intens.
Molt de fred.
Roberto.
Nando.
SETMANA 2: L'EQUIP PUJA AL SET DE LA MUNTANYA…
A GAIREBÉ 3.000 METRES.
ALGUNS ACTORS VEUEN LA NEU PER PRIMER COP A LA VIDA.
El més difícil era treballar amb l'adversitat de la muntanya.
La muntanya no es pot controlar, t'hi has d'adaptar tu.
I adaptar-se en el temps que teníem era el gran repte,
sobretot amb tanta gent lluny de casa seva,
instal·lats en una estació d'esquí en plena temporada alta…
La veritat és que tot es complicava.
El pla era tot un repte,
que era arribar a llocs de molt difícil accés
amb equipament de debò, amb càmeres bones,
amb material que ens permetés retratar aquesta majestuositat
de la millor manera possible.
Estàvem rodant a 3.000 metres en un local nevat,
amb mesures de seguretat, amb dificultats de moviment,
amb poca agilitat…
Volíem agafar el ritme de la pel·lícula ben aviat,
però aconseguir una dinàmica productiva ens va portar el seu temps.
Vinga, molt bona. Tres metres, va. Estireu!
Carlitos, gira't, que et veiem.
Si tens sang, neteja-te-la. Ens quedem amb el Carlitos.
Què t'ha passat al nas, avui?
- M'ha sagnat. - Per què?
Coses que passen.
- L'altitud, l'esforç físic… - I què has fet?
- Netejar-te? - Ho hem incorporat.
S'està acabant el dia.
Ens queda una última escena amb el capvespre, una última presa.
Hem d'aprofitar aquesta llum tan bonica.
- Va, passem a la seqüència 41. - Acció.
- Fet. - Claqueta final.
Tot molt tranquil.
Molt bé. Fantàstic.
Ho dic ara:
avui hi ha paella.
No t'estranyi que aparegui el nutricionista…
Tots els personatges, des de l'accident fins al rescat,
van perdent pes gradualment.
Costarà, però és part del compromís amb el personatge i la història.
Com a actors és un extra i ho acceptem tots.
No pot ser que hi hagi mousse de dolç de llet i no la toqui.
- On és, el dolç de llet? - A la mousse.
- Aquesta? - La que no té res escrit.
- Tranquil, me la menjo jo per tu. - Gràcies.
- Així són les coses. - Mira, fa mala olor.
Seràs fill de… No m'ho puc creure.
Van passant els dies de rodatge
i fem servir el maquillatge per accentuar els canvis,
i això juga molt a favor de la pel·lícula.
Els actors van ser molt valents
i van acceptar rodar cronològicament i anar perdent pes amb el temps.
És un herpes de menjar poc.
- No menges res, oi? - Un herpes de feina i esforç.
He perdut vint quilos.
- No et vantis més. - Molt bé.
Quan vas menjar per última vegada?
Va ser al desembre de l'any passat.
Aguanteu!
- Rodem l'allau. 2 de març del 2022. - Passa.
SETMANA 8: L'ALLAU.
- A veure, silenci. - Entraré per aquest forat.
Demanen silenci.
Company, atenció, que rodem.
Aquí, el silenci ho és tot.
A la seqüència de l'allau, els actors ho van passar molt malament
i això es veu a la cara que tenen a l'escena.
Per a l'allau vam preparar uns morters, uns canons de neu, d'aire.
Els vam preparar amb neu i els vam fotre bé.
Tot els va entrar de cop, amb maletes i tot.
Rodant.
LES MALETES A L'ESCENA DE L'ALLAU EREN REPRODUCCIONS DE GOMA, PER SEGURETAT
Ells havien de sortir des de sota.
Hi havia unes plataformes buides.
Ells esperaven que els toqués sortir per un forat,
però havien de travessar una bona capa de neu real,
que era molt freda i es congelava.
És desesperant. Molt.
No entenc com ho van aconseguir. Al·lucino.
Només una miqueta de neu ja crema.
T'ofega i et desespera.
Aguanteu!
- Molt intens. - Incre… No ho sé, estic…
No ens pensàvem que fos tan dura, l'allau.
Patim, però és fantàstic.
A dalt!
Talleu.
SETMANA 12: 3a UNITAT PER A ESCENES A GRAN ALTITUD.
Sierra Nevada ha estat tot un repte.
A diferència d'un decorat o una localització exterior normal,
en què rodem normalment, això és una muntanya.
Per tant, un lloc hostil.
Un hàndicap important era l'altitud.
Ha estat un repte treballar a la muntanya a aquesta altitud.
LA UNITAT LA DIRIGEIXEN UN NORUEC…
Tres, dos un… Ara!
…I UN EXPERT EN SNOWBOARDING.
Mira la neu.
Tres, dos, un… i caminem.
- Molt bé, talleu. - La tenim. Fet, nois.
Pujareu a la roca i muntareu el bivac,
que és el llit, sobre la roca.
Fem el diàleg a baix,
portem la càmera cap a dalt i tornem a fer el diàleg des d'allà.
Si tenim temps, ho fem una altra vegada,
però no sé si tindrem temps.
I això seria tot.
A la història, s'organitzen diverses expedicions
en les que els protagonistes busquen primer menjar
i, després, sortides de la muntanya.
Això és el que hem mirat de representar.
L'EQUIP ARRIBA A LES COTES MÉS ALTES DE SIERRA NEVADA, QUASI 3.300 M.
Molt bé, nois.
Nando, fes una pausa també.
Mira una mica cap a la càmera.
Talleu.
Tot bé?
SETMANA 16: ÚLTIMA A SIERRA NEVADA. ES RODA EL RESCAT DELS SUPERVIVENTS.
L'últim dia de rodatge a Sierra Nevada, a la muntanya, al fuselatge exterior,
rodàvem l'arribada del…
M'emociona explicar-ho.
L'arribada dels helicòpters que els rescaten,
quan ja saben que el Nando i el Canessa han arribat
i es preparen per ser rescatats,
estan veient amb perspectiva els 72 dies que han passat
i han de deixar el que ha estat casa seva la societat que han creat.
Tenen ganes de tornar a casa, sense saber com viurà el món el que els ha passat.
És el final d'una etapa molt bonica i molt intensa,
la més dura,
amb una exigència física i emocional molt dura,
però molt contents d'haver fet aquest procés
i agraïts.
M'emporto molt d'aquí, de Sierra Nevada, Granada i Espanya. Molt.
El moment en què arriben els helicòpters, crec que l'equip sencer…
No seré tan ambiciosa i naïf per dir que vam sentir el mateix que ells,
però vam tenir el nostre moment de…
Ja està.
Queda molt per rodar, però allò tan difícil,
la muntanya, el fuselatge, els personatges,
la pèrdua de pes contínua, la comunió en la que vivíem,
a sobre amb la covid, vivint tots en un poble perdut…
Aquell moment de concentració, d'esforç, d'hores, d'energia,
de tècnica, de patiment, d'alegries, de tot… havia acabat.
Sí, no puc més.
Quina passada. Gràcies.
S'ha acabat.
Va ser un moment…
Crec que un dels més emocionants que hagi viscut mai a un rodatge.
Increïble.
SETMANA 20: L'EQUIP VIATJA A A L'URUGUAI PER RODAR EL FINAL DE LA PEL·LÍCULA.
FORÇA AÈRIA XILENA
El miracle ha arribat.
- Quin miracle, mama? - El miracle.
Talla. Boníssima.
BENVINGUTS A SAN FERNANDO
BENVINGUTS A CASA
XILE I URUGUAI
Moltes gràcies a tothom.
Una feina increïble. Vinga, tots!
I en tres, dos, un… Ara.
DESEMBRE 2022: ESTUDIS DE NETFLIX, MADRID. ACCIDENT.
Talla.
¿Com rodar l'accident,
sabent que en totes les seves pel·lícules
ell fa servir efectes físics realistes,
amb els actors de veritat
a més dels especialistes,
i com fer això que Bayona domina tant com a director,
que és fer que l'espectador se senti a dins de l'acció,
del que està passant?
Tres, dos, un… Ara.
Tenim alguns sets petits per a plans concrets,
tenim mig fuselatge sobre un gimbal
per comptar amb els moviments i les inclinacions reals
que van amb les sotragades,
i un fuselatge sencer
a sobre d'uns pulmons que és més per tenir l'avió, diguem-ne,
en el seu estat de vol normal, quan juguen a les cartes,
fan broma, s'animen i tot això.
Aquesta inclinació és a la que arriben els avions de veritat.
Hi ha una pilota per terra. Acció! Pancho, mira per la finestra!
Us estavellareu! Teniu l'avió al davant!
I, ara, el sol!
Talla.
En aquesta pel·lícula són importants les escenes amb cable
perquè generen la mena de moviments
a la velocitat i direcció que volem.
Per això hem preparat els seients dels fuselatge de l'avió
perquè aquestes accions les puguin fer els actors.
També hem trucat tots els seients. Tots tenen molta més espuma.
Amb l'equip d'efectes especials,
hem fet les safates i els braços dels seients de goma
per evitar cops o lesions durant els impactes.
Tot el que s'hi veu són fons reals.
Són preses filmades als Andes o fotografies dels Andes.
Com que ens basem en una història real,
el públic normalment rebutja l'estètica digital
que t'allunya de la realitat.
Estic molt content de la feina del Félix Bergés amb El Ranchito.
Un, dos, tres… Talleu!
Gastón!
Els vam donar per morts.
Uruguai!
La pel·lícula dona veu als que s'hi van quedar.
Crec que respon totes les preguntes que quedaven pendents.
És un episodi emocional. És molt més que una pel·lícula.
Amb aquesta pel·lícula accedim a capes o plans de consciència
que no sabíem que existien.
És la pel·lícula amb la que més he aprés, en cadascun dels processos.
Va ser una muntanya russa,
però el que ens va fer aguantar, i ho vam parlar,
va ser el grup humà que es va formar, el grup d'amics.
Molts cops he acabat a la presó…
Encara avui em sembla impossible,
no ho sé com ho van aconseguir, però gràcies a allò
vam poder saber què var passar.
En comptes d'explicar què va passar, s'explica què els va passar a aquests nois
i com van haver d'acceptar que estaven morts sense estar-ho.
Nois, hem acabat la pel·lícula.
EL DISSABTE 3 DE DESEMBRE DEL 2022 ACABA EL RODATGE DE LA SOCIEDAD DE LA NIEVE.
Evidentment, la pel·lícula remou molts sentiments.
Per a mi, el que ha fet Bayona és aplegar-nos 50 anys més tard.
Fins ara no s'havia explicat així, evidentment.
Bayona no deixa de buscar l'escena fins que l'ha acabat,
no deixa de buscar el pla fins que no el commogui, no l'emocioni,
no li generi res real.
M'ha canviat totalment com veig l'actuació.
Crec que ens ha donat moltes eines a tots
per treballar més i créixer com a actors.
Fa que vulguis matar-lo
i que vulguis abraçar-lo,
però si m'he d'emportar alguna cosa
és el meu creixement com a persona i com a artista.
J.A. de la meva vida,
tu ets l'alegria
del meu cor.
Crec que el J.A. s'ha compromès amb aquesta història,
amb tot el que ha treballat amb el Pablo,
per fer, potser, la millor pel·lícula de la seva vida.
S'havia explicat molt la història dels herois
que van poder tornar a casa i van travessar els Andes,
però no s'havia explicat la història dels herois anònims
que van fer possible que els altres tornessin.
Quan veus algú que es compromet amb una història,
perquè estava compromès des del començament, i el detallisme,
t'adones que hi ha una mena d'afinitat indestructible.
Per a mi, el J.A. ha passat a ser quasi un supervivent més.
Quasi un supervivent.
La pel·lícula ens ofereix un lloc on podem trobar… el que vam ser.
Subtítols: Adán Cassan