Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- חצי האי סיני, בשנה הראשונה לספירה‬ ‫("אנו דומיני", שנת אדוננו) -‬
‫נבחרתי להעניק לעולם מתנה.‬
‫המתנה הנפלאה ביותר שהעולם קיבל אי פעם.‬
‫אתם חושבים שאתם מכירים את סיפורי.‬
‫תאמינו לי,‬
‫אתם לא מכירים.‬
‫- מרים -‬
‫- מדבר יהודה, 18 לפנה״ס -‬
‫אבי, יהויקים, יצא למדבר‬
‫למשך 40 ימים של צום ותשובה,‬
‫באמונה שאלוהים העניש אותו‬ ‫בכך שלא נתן לו ילד.‬
‫אמי, חנה, התחננה לילד.‬
‫איך פגעתי בך, אלי?‬
‫כל שברצוני זה ילד.‬
‫הוא שומע אותך.‬
‫מי אתה? איך הגעת הנה?‬
‫אני גבריאל.‬
‫אלוהים יעניק לך בת במתנה.‬
‫בת?‬
‫חכה!‬
‫בת?‬
‫כן.‬
‫הוא יעניק לך במתנה בת,‬
‫שונה מכל בת אחרת.‬
‫היא תגשים את נבואת ישעיהו.‬
‫ובתמורה...‬
‫כן, מה?‬
‫הבטחה.‬
‫כשאשוב, עליך להקדיש את חייה‬ ‫לשרת את אלוהים.‬
‫לשכון במקדשו.‬
‫יהויקים!‬
‫התפילות שלנו נענו.‬
‫- עיר הולדתה של מרים, נצרת‬ ‫כעבור תשעה חודשים -‬
‫- ירושלים, יהודה של הורדוס, 17 לפנה״ס -‬
‫הרומאים מינו את המלך הורדוס‬ ‫למלוך על יהודה.‬
‫שלטונו העריצי של הורדוס‬ ‫עורר התקוממות בקרב תושבי יהודה.‬
‫לא האמנתי ששני העולמות שלנו יתנגשו.‬
‫אנשיי...‬
‫תושבי ירושלים,‬
‫אני מתכנן לבנות מחדש ולהגדיל‬ ‫את בית המקדש השני‬
‫להוד והדר שאין משנה לו.‬
‫ואקבל את הצרות והכאב שיתקפו אותי,‬
‫ואאמץ אותם כהיטלי גדלות.‬
‫הכאב שיד הנצח הטילה עליי.‬
‫עם מקדש זה,‬
‫אשוב בשלמות לאלוהים.‬
‫על מתנתו הנדיבה שנתן לי,‬
‫ממלכת יהודה הקדושה שלו.‬
‫המלך שלכם,‬
‫אני, הורדוס, מלך כל היהודים.‬
‫אל לנו לסבול עוד את העוול הזה.‬
‫הקשיבו לי! זה הזמן לפעולה!‬
‫המקדש הזה הוא אנדרטה להבל של הורדוס‬ ‫ולרצונו לקבל אישור מהרומאים.‬
‫למרות שהוא טוען שהוא מכבד את אלוהים,‬ ‫הוא בובה של הרומאים,‬
‫והוא שפך דם יהודי כדי לקבל את כסאו.‬
‫הוא אפילו לא יהודי.‬
‫כיצד ניתן יהיה לשקם את היהדות‬ ‫תחת שלטונו הלא לגיטימי של הורדוס?‬
‫עלינו להקשיב לאריסטובולוס, הכוהן הגדול.‬
‫הוא יוביל אותנו חזרה לאלוהים.‬
‫- בית הכנסת של אריסטובולוס‬ ‫מחוץ לירושלים -‬
‫אלו זמנים קשים עבור כולנו.‬
‫בפני המצוקה,‬
‫ההשגחה האלוהית תשרת מטרה גדולה יותר.‬
‫אריסטובולוס, עליך להתחבא.‬
‫העם שלנו תומך בי, אחות.‬
‫אני מבטיח לך שאנחנו חזקים.‬
‫לא.‬
‫דברים השתנו.‬
‫בבקשה!‬
‫ציפור דרור קטנה שלי.‬
‫אהובתי.‬
‫תודה.‬
‫את נראית מוטרדת.‬
‫מה מפריע לך, מלכתי?‬
‫אתה לא זוכר מי אני.‬
‫כן, אני זוכר מי את.‬
‫עזרת לי לבנות את התפארות הרבות‬ ‫של הממלכה הזו.‬
‫הענקת לי ילדים רבים לבית החשמונאים.‬
‫לבי תמיד יהיה שלך, מרים.‬
‫בואי נשתה‬
‫לחיי נישואינו הארוכים‬
‫והבלתי נסבלים.‬
‫נתפלל,‬
‫נשתף את החדשות.‬
‫כן.‬
‫אח שלך טופל.‬
‫אתה‬
‫מפלצת.‬
‫כן.‬
‫יום אחד הטירוף הזה ייגמר...‬
‫כן.‬ ‫-...ואנו נשקם את בית דוד.‬
‫אל תזוזי, אהובתי.‬
‫מרים.‬
‫ציפור דרור קטנה שלי.‬
‫היי חזקה...‬
‫מרים.‬
‫תיזהר לא לפגוע בהם, מלאכי.‬
‫כמובן, אדוני.‬
‫כל זית הוא נשיקה מאלוהים.‬
‫ואל תשכח זאת, חברי.‬
‫מרים.‬ ‫-מרים!‬
‫לאן היא רצה הפעם?‬
‫מרים!‬
‫בוא הנה!‬
‫אל תעוף!‬
‫מרים!‬ ‫-מרים!‬
‫מרים!‬ ‫-איפה את?‬
‫הבאתי לך חבר.‬ ‫-מרים!‬
‫נועם!‬
‫נועם רוצה לשחק איתך‬ ‫בזמן שהאבות שלכם מדברים.‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫אקרא לך לצוהריים.‬
‫מהר, נועם!‬
‫את שומעת אותי, מרים?‬
‫בוא, נועם! אתה איטי מדי.‬
‫את מהירה מדי. חכי!‬
‫בוא. נקטוף תאנים.‬
‫אימא תהיה ממש מופתעת.‬
‫מרים?‬
‫מהר! התאנים לא יקטפו את עצמן.‬
‫למה אי אפשר ללכת?‬
‫אדוני.‬
‫כן?‬
‫קיבלתי דיווחים רבים של חוסר שביעות רצון.‬
‫חוסר שביעות רצון של הפרושים.‬
‫כן?‬ ‫-באזורים ההרריים המשגשגים.‬
‫חוסר שביעות רצון?‬
‫כן, אדוני.‬
‫ולמה יש חוסר שביעות רצון, מרקלוס?‬
‫הם רוצים שתכה‬
‫נגד הפלישות והפשיטות של הנבטים.‬
‫כמו כן, יש שמועות.‬
‫דיווחים על מושיע.‬
‫מושיע?‬
‫מי מדבר על מושיע?‬
‫שלומית?‬
‫אתה, אחי, מלך היהודים.‬
‫המושיע האמיתי.‬
‫זה כל מה שחשוב.‬
‫מי מדבר על מושיע?‬
‫שמעתי את בעלי וגם אחרים.‬
‫בעלך, קוסטובר?‬
‫כן.‬
‫לחמול עליו? לשחרר אותו? או...‬
‫תגידי לי, שלומית.‬
‫לסקול אותו למוות בשוק?‬
‫מה את אומרת?‬
‫מראית ראשו על עמוד בטוח ירגיע את העם.‬
‫האם יהיה לך נורא‬
‫לאבד בעל או אהוב?‬
‫השלטון שלך תמיד יבוא לפני האהבה.‬
‫יופי.‬
‫אימא מחכה לנו, אז...‬
‫נתחרה עד הבית.‬ ‫-מה? בואי הנה.‬
‫לא!‬
‫מרים, בואי ננקה אותך לפני האוכל.‬
‫איך התלכלכת כל-כך?‬
‫ובכן...‬
‫היא מאוד מהירה.‬
‫מה יש?‬
‫ראיתי היום את הגבר עם החלוק הכחול.‬
‫אבא?‬
‫הלידה שלך הייתה נס.‬
‫היא הייתה מתנה.‬
‫לאימא שלך ולי.‬
‫אבל בתמורה, הבטחתי הבטחה.‬
‫הבטחה שעליי לקיים.‬
‫- ירושלים, בית המקדש השני, 6 לפנה״ס -‬
‫למה היא פה?‬
‫בוא נחזור הביתה.‬ ‫-לא.‬
‫תנו לילדה לעבור.‬
‫זו את.‬
‫אני מאוד גאה בך.‬
‫לכי.‬
‫אני חנה.‬
‫ילדה!‬
‫התקרבי אליי, בבקשה.‬
‫למה באת?‬
‫באתי לקיים הבטחה.‬
‫חנה,‬
‫האם זה נכון?‬
‫האם כלי ההבטחה הגיע סוף סוף?‬
‫אל שדי מברך אותך בזרועות פתוחות‬ ‫לביתך החדש, ילדה.‬
‫תאמיני.‬
‫הוא יגלה לך הכול בזמן המתאים.‬
‫מרים, איפה את עכשיו?‬
‫אני באה.‬
‫את מאחרת לתפילה, ילדה. קדימה.‬
‫מצטערת.‬
‫מרים, איפה היית?‬
‫קרצפתי את הרצפות וליטשתי את הכלים.‬
‫שוב התבטלת בגינה,‬
‫הלא כן?‬
‫לא, לא התבטלתי.‬
‫לפני תפילת הצהריים.‬
‫הפרחים לא שותלים את עצמם.‬
‫הכתובים אומרים לנו לשרת אותו בעבדותנו.‬
‫זכרו את מקומכן, בנות.‬
‫בפעם הבאה, שרתי אותו מהר יותר.‬
‫אני מתחנן. בבקשה.‬
‫את תסיימי את זה?‬
‫מה? לא, אני מלאה. למה?‬
‫אני יכולה לקחת?‬
‫מה את עושה?‬
‫מרים!‬
‫עזרי לי!‬
‫ערב טוב, עלמה.‬
‫לא ראיתי אותך.‬
‫אני רואה שאת עובדת קשה.‬
‫אני עסוקה.‬
‫אין לי זמן רב לשיחות חולין, אז...‬
‫יש לך זמן לתענוגות?‬
‫אני מתענגת כל יום בתעלומות האל.‬
‫אתה לא?‬
‫כן.‬
‫אלו זמנים קשים כאן במקדש.‬
‫את לא מסכימה?‬
‫מרים?‬
‫אתה יודע מה שמי.‬
‫אני רוצה לדעת יותר.‬
‫סלח לי. אני חייבת ללמוד...‬ ‫-לא, הישארי!‬
‫הישארי!‬
‫שמעתי הרבה עלייך.‬
‫כל הכוהנים,‬
‫הם מדברים.‬
‫בבקשה אל תעשה את זה.‬
‫אמרי לי מה הנאמנות שלך למלך היהודים.‬
‫הריבון הקיסרי שלנו, המלך הורדוס.‬
‫פה יש רק ריבון אחד אמיתי.‬
‫נאמנותי היא לאל.‬
‫אז את קנאית.‬
‫בוגדת במקדש המלך.‬
‫אני משרתת.‬
‫זה מקדש אלוהים.‬
‫מי שמשרת את מטרות המלך‬ ‫זוכה לתגמולים גדולים, מרים.‬
‫תגמולים ממשיים.‬
‫אני יודעת מה התגמול שלי.‬
‫עליי ללכת.‬ ‫-את תישארי!‬
‫לוציפר!‬
‫הנח לה, אח.‬
‫גבריאל, לך מפה.‬
‫עכשיו!‬
‫פנו דרך למלך הורדוס הגדול!‬
‫זוזו מהדרך!‬
‫זוזו!‬
‫אזרחי יהודה.‬
‫תושבי ירושלים.‬
‫היום אני רוצה לחלוק כבוד‬ ‫לקיסר המפואר שלנו,‬
‫אוגוסטוס קיסר.‬
‫הידד, קיסר כל יכול!‬
‫הידד!‬ ‫-הידד, קיסר!‬
‫הידד!‬ ‫-הידד!‬
‫טוב.‬
‫מרקלוס.‬
‫אדוני.‬
‫הכוהן הגדול שלנו, בבא בן בוטא.‬ ‫עלינו לזכור את מקומנו.‬
‫אולי נוכל להעמיד את האקווילה במקום אחר.‬
‫מקום אחר?‬
‫אדוני, זה בית האלוהים שלנו.‬
‫זה בית האלוהים?‬
‫אמור לי, האם אלוהים נתן לך את כל זה?‬ ‫האם אלוהים נתן לך את המצנפת הזו?‬
‫האם אלוהים נתן לך את המקדש שלי,‬ ‫המקדש שאני בניתי והגדלתי?‬
‫הוא נתן לך את זה, בבא בן בוטא?‬
‫אדוני.‬
‫לא, אדוני. לא.‬
‫אני בסך הכול הקיפוד הדוקר‬
‫שיגן על מה ששייך לו כשמאיימים עליו. כן.‬
‫קיפוד, אדוני?‬
‫אני לא מבין.‬
‫אמור לי,‬
‫האם אתה חושק בכתר משלך?‬
‫אני לא חושק בכתר, אדוני.‬
‫כרע ברך.‬
‫אני מצטער, אדוני. אני...‬
‫כרע ברך בפני מלכך.‬
‫יופי.‬
‫עכשיו תרגיש את הכאבים והייסורים‬ ‫של הכוח והריבונות הבזויים‬
‫כי אתה הוא זה שקידש את לחישות התככים, כן?‬
‫שקידש את השמועות‬ ‫על חוסר נאמנות ואי ציות במקדש שלי, כן?‬
‫לא עוד ימשיכו לשגשג במקדש שלי,‬ ‫בבא בן בוטא!‬
‫הרשו לי להבהיר.‬
‫שיהיה מובן.‬
‫שהמלך שלכם, אני, הורדוס מיהודה,‬
‫אני המלך שלכם.‬
‫תפסיקי!‬
‫מרים, הסתובבי.‬
‫ילדה.‬
‫אדוני?‬
‫חזיונות מגיעים בצורות שונות.‬
‫גם הלב יכול לראות.‬
‫עליך להמשיך להנהיג את המאמינים.‬
‫איימת על המלך.‬
‫למה?‬
‫אני לא.‬
‫מה עשית לו עכשיו?‬
‫שום דבר. אני רק משרתת במקדש.‬
‫משהו אומר לי שזה לא לגמרי נכון.‬
‫אילו כוחות יש לך?‬
‫אין לי כוחות!‬ ‫-מה עשית לו?‬
‫המפקד, אין לך מה לחפש פה.‬
‫נביאה,‬
‫העלמה הזו, היא איימה על המלך.‬
‫היא לא עשתה שום דבר שכזה.‬
‫שחרר אותה.‬
‫עזוב מיד.‬
‫אעצור אותך, מה שלא תהיי.‬
‫לא אמרתי דבר למלך. אני מבטיחה.‬
‫את הרבה יותר חזקה ממילים, ילדה.‬
‫את לומדת.‬
‫המורדים נפגשים מחר כדי להילחם‬ ‫בדיכוי של המיסים הרומאים.‬
‫עלינו ללכת.‬ ‫-לא.‬
‫הם ירמסו אותנו.‬ ‫-לכן עלינו ללכת.‬
‫עלינו להתקומם לפני שיחסלו אותנו.‬
‫להתקומם? כדי שנלך כצאן לטבח?‬
‫אתה צאן אם אתה חושב ככה.‬
‫תביא עוד.‬
‫הורדוס שולט בהפחדה.‬
‫הוא לא המלך שלנו. הוא כופר.‬
‫יותר רומאי מיהודי. זה מה שאתה רוצה?‬
‫אני רוצה להיות יותר חי ממת.‬
‫יוסף, מה אתה חושב?‬
‫אני חושב שאתה מבזבז את זמנך.‬
‫אתה אומר לי שאתה לא מאמין במטרה?‬
‫איזו מטרה?‬
‫אני מאמין רק במה שאני יכול לראות.‬
‫היי!‬
‫זוז מדרכי!‬
‫המשך בדרכך.‬
‫מה?‬
‫הציד טוב יותר מעבר לעיקול.‬
‫היי!‬
‫היי, אביא לך את זה.‬
‫היי!‬
‫חכי!‬
‫היי, אביא לך את זה.‬
‫אני יכול לעזור לך.‬
‫היי, חכי!‬
‫מי את?‬
‫רגע, אל תלכי!‬
‫בבקשה, אל תלכי.‬
‫רק אמרי לי את שמך!‬
‫מה שמך?‬
‫אני בתו של יהויקים מנצרת.‬
‫ואתה... מטורף.‬
‫אין לנו את הזכות לחיות כאנשים חופשיים?‬
‫למסוק את הזיתים שלנו,‬ ‫להאכיל את המשפחות שלנו?‬
‫להתפלל בלי פחד?‬
‫הפועלים שלך מדברים על מחאה וקנאות.‬
‫אלו דיבורים. הם אנשים טובים.‬
‫הם מדברים על מרד.‬ ‫אסור לך להרשות זאת. זו בגידה.‬
‫הכוונות שלהם טובות.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫המשטר מושחת ולא קדוש. אתה יודע זאת כמוני.‬
‫אם לא תעצור אותם, תהיה שותף לבגידה הזו.‬
‫אתה מגזים.‬
‫אתה מסכן את המשפחה שלך ואת ביטחונם.‬
‫יש לי שאלה, חנה.‬
‫מדובר בבחור?‬
‫מה? לא.‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫את פה כבר הרבה זמן, נכון?‬
‫לא עזבתי את המקדש זה 47 שנים.‬
‫זה הרבה זמן?‬
‫די הרבה, כן.‬
‫אני לא יודעת איך לשאול, אבל...‬
‫אלו לא חיים די משעממים?‬
‫משעממים?‬
‫לחיות כל הזמן פנים אל פנים מול אלוהים.‬
‫לאבד את הצרות של האנוכיות,‬
‫ולהיות שקועה בעניינים המתרחבים‬
‫שאלוהים מגלה לי?‬
‫שרק יהיה לך כזה מזל, ילדה.‬
‫טוב...‬
‫אבל לא אוכל לעשות‬ ‫יותר דברים טובים מחוץ למקדש?‬
‫כלומר...‬
‫איך אוכל לעשות משהו חשוב אם אני תקועה פה?‬
‫ידעתי שמדובר בבחור.‬
‫לא נכון.‬
‫תמיד מדובר בבחור.‬
‫חנה, אני מובטחת לאלוהים.‬
‫את מפקפקת בנאמנותי?‬
‫לא.‬
‫ואת?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זאת אומרת שתבואי לעזור לי במטבח למטה.‬
‫שלום, אדוני.‬
‫באתי לבקש את ידה של בתך.‬
‫ידה? מה?‬
‫כן. להתחתן איתה, אדוני. יורשה לי?‬
‫מי אתה? מאיפה אתה מכיר את מרים?‬
‫מרים. זה שמה?‬
‫אינך יודע מה שמה?‬
‫עכשיו אני יודע, אדוני.‬
‫האם תרשה לי לקבל את ידה?‬
‫יש בה רוח חיים, ו...‬ ‫-מי כאן?‬
‫אין לי מושג.‬
‫בחור צעיר,‬
‫מרים נשבעה לאלוהים.‬
‫כן. אני מבין.‬
‫אבל בבקשה, אני מבטיח לך שנועדנו זה לזו.‬
‫אהבה צעירה.‬
‫אבל לא. היא כבר שייכת למישהו.‬
‫רגע.‬ ‫-איך אתה אומר זאת?‬
‫איך אתה מדבר בשמה ככה?‬ ‫-איך אני מדבר בשמה?‬
‫אני אבא שלה. והחלטנו.‬
‫הוא זר.‬ ‫-אנחנו לא החלטנו. אתה החלטת.‬
‫מה את מנסה להגיד?‬
‫בבקשה, אני מצטער על ההטרדה.‬ ‫בבקשה תקשיבו לי לרגע.‬
‫בכל ימי חיי לא חוויתי דבר כזה.‬
‫משהו בי השתנה כשראיתי את הבת שלכם.‬
‫יצאתי לצוד ליד הנהר.‬
‫ראיתי מין...‬
‫יצור‬
‫יפהפה ועדין‬
‫שרוקד ברוח.‬
‫וידעתי...‬
‫שהיא אשתי.‬
‫וזה לא היה קורה‬
‫אם הגבר המוזר בחלוק הכחול‬
‫לא היה מוביל אותי אליה.‬ ‫-חלוק כחול?‬
‫כן, חלוק כחול.‬
‫אימא?‬
‫רגע, אבא בסדר?‬ ‫-הוא בסדר.‬
‫זקן יותר.‬
‫מרים...‬
‫אביך ואני הבטחנו אותך לגבר צעיר.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫החלטנו שעלייך להינשא.‬
‫מה?‬
‫מה זאת אומרת? מכרתם אותי כמו איזה סוס?‬
‫זה לא מה שקרה.‬ ‫-אימא, זה מה שקרה.‬
‫איך הרשית לדבר כזה לקרות?‬
‫בעיניי, זה רעיון טוב.‬
‫מה?‬ ‫-שמו יוסף.‬
‫הוא רציני ומאוד נאה.‬
‫אימא, אני משרתת את האל.‬
‫מרים...‬
‫המלאך הופיע שוב.‬
‫הבחור הזה נועד לך.‬
‫אתה יוסף?‬
‫רוב הזמן, כן.‬
‫שיהיה ברור, אדוני...‬
‫השוטה הטובע בנהר.‬
‫...ששני הצעירים האלה בפניך...‬
‫זה אני.‬
‫...בטקס האירוסין הזה‬
‫נשבעים להינשא זה לזה,‬
‫ולשרת אותך באהבה‬
‫ובכבוד.‬
‫אתה חושב שזה רעיון טוב?‬
‫יוסף?‬
‫שהאל יברך אתכם ויגן עליכם.‬
‫ובכן...‬ ‫-שהאל יאיר פנים עליכם...‬
‫...האמת שכן.‬ ‫-...ויעניק לכם שלום.‬
‫אז, מה דעתך?‬
‫הוא נאה מאוד, אימא.‬
‫להתראות.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫עכשיו ברצונך שאינשא לזר מוחלט? למה?‬
‫אתה רק מדבר עם אחרים על זה.‬
‫אין לך מה לומר לי?‬
‫מי שם?‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫אל תפחדי, מרים.‬
‫מצאת חן... בעיני אלוהים.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫את תהיי אימא ותולידי בן.‬
‫הוא ימלוך על בית דוד.‬
‫אבל זה לא אפשרי.‬
‫אני לא יכולה ללדת.‬
‫הכול אפשרי...‬
‫עם אלוהים.‬
‫את תקראי לו‬
‫ישוע.‬
‫וכל העולם יכיר אותו, מרים.‬
‫כי את‬
‫מבורכת בקרב הנשים.‬
‫שתהיה אני.‬
‫כמה מוזר.‬
‫אני מביא להם מים, אבל הם לא שותים.‬
‫או שהם מסרבים לשתות.‬
‫היזהרו מהעריצות של טובת הכלל.‬
‫מרקלוס?‬
‫כן, אדוני?‬
‫היזהר מהעריצות של טובת הכלל.‬
‫זה נחש שישנה מסלול ויטרוף אותך.‬
‫אבל אטיל עליהם מיסים. כן.‬
‫אני אערוך מפקד אוכלוסין ואטיל עליהם מס,‬ ‫על חוסר הכרת התודה שלהם.‬
‫והם יראו את גמול הרשעים.‬
‫ואני אראה את הסבל שלהם‬
‫כילדיי לפניי.‬
‫לך, מרקלוס, עשה זאת!‬
‫כן, אדוני.‬
‫סיפרת למישהו על זה?‬
‫מי יאמין לי?‬
‫אני מאמינה לך.‬
‫אבל את חכמה ששמרת על זה בסוד בינתיים.‬
‫לא לכל אחד במקדש יש מספיק אמונה.‬
‫מרים!‬
‫היא בהיריון.‬
‫זה נכון?‬
‫אוכל להסביר.‬
‫זה נכון?‬
‫לא עשיתי שום דבר רע.‬
‫הפרת את השבועה שלך.‬
‫לא נכון.‬
‫היא בושה וחרפה!‬
‫את לא יכולה להישאר פה, מרים.‬
‫אבל...‬
‫לא, בבקשה. אל תעשו זאת.‬
‫כך הוחלט!‬
‫את תשובי הנה.‬
‫סילקו אותי מהמקדש.‬
‫מה?‬
‫למה עשו זאת?‬
‫כי אני בהיריון, אימא.‬
‫מרים...‬
‫לא עשיתי שום דבר רע, אני מבטיחה.‬
‫אבל איך זה ייתכן?‬
‫המלאך בכחול אמר לי...‬
‫המלאך?‬
‫הוא ביקר אותך?‬
‫כן, חשבתי שזה חלום.‬
‫את כלי ההבטחה.‬
‫זה נכון.‬
‫מה זה אומר? אימא, אני מאורסת ליוסף.‬
‫עוד לא התחתנו. אני לא יכולה ללדת.‬
‫את יותר חזקה משנדמה לך.‬
‫נבחרת לגדולה,‬
‫וגדולה לא באה בקלות.‬
‫אנחנו נתגבר על זה.‬
‫כמשפחה.‬
‫שנספר לאבא?‬
‫לא. אל תספרי לאביך.‬
‫אתמודד איתו אם אצטרך.‬ ‫-אנשים ידברו.‬
‫יכולים לסקול אותך אם ימצאו אותך פה.‬
‫לכי לדודה אלישבע בעין כרם.‬
‫היא בחודש שביעי להריונה,‬
‫בגיל מאוחר, כפי שאני הייתי.‬
‫עוד נס של אמונה.‬
‫שם תהיי בטוחה.‬
‫אימא, אני לא יכולה לעזוב שוב.‬
‫מרים, אני יודעת.‬
‫אבל עלייך לעזוב עכשיו. עלייך לעזוב.‬
‫- עין כרם, ביתם של אלישבע וזכריה -‬
‫איזו הפתעה נפלאה.‬
‫באת כל הדרך מהמקדש רק כדי לבקר אותנו?‬
‫קודם הלכתי הביתה ואז אימא שלחה אותי לפה.‬
‫אני מקווה שאני לא מעיקה.‬
‫הילד ברחם שלי קופץ למשמע קולך.‬
‫מרים...‬
‫האם גם את בהיריון?‬
‫אכן.‬
‫את ההתגלות.‬
‫את מבורכת בקרב הנשים.‬
‫מבורך הילד הזה.‬
‫ילדה מתוקה.‬
‫הישארי כמה שתצטרכי.‬
‫תודה.‬
‫למה לא היית אסירת תודה, מרים?‬
‫אסירת תודה על הפלאים שיצרנו,‬ ‫על הילדים שגידלנו, על ה...‬
‫אהבה שחלקנו?‬
‫למה זה אף פעם לא הספיק לך?‬
‫ואתה.‬
‫איך הפכת להיות דבר שכזה,‬ ‫מין יצור של האפלה?‬
‫לא באת מבית טוב, נכון?‬
‫בניגוד אליה, בניגוד ל...‬
‫מרים.‬
‫אבל כן ביקשת להגדיל ולשפר את עצמך‬
‫ואת הממלכה העלובה עליה אתה מולך.‬
‫חיפשת יופי וכן, אתה...‬
‫עשית כמה דברים יפים.‬
‫אבל זו הייתה משפחתך, מרים,‬ ‫המשפחה שלך, לא שלי, שהשפילה אותי.‬
‫היי. אוכל להחזיק אותו?‬
‫כן.‬
‫שלום, יוחנן.‬
‫בא לך בקלות.‬
‫איני יודעת אם אני מוכנה.‬
‫מצאת פה שלווה, לא?‬
‫אכן.‬
‫עלייך להתמודד עם זה כשמשפחתך תומכת בך.‬
‫יותר מאי פעם,‬
‫את תזדקקי להם לצידך.‬
‫אבא.‬
‫את תתמודדי איתו.‬
‫אלישבע!‬
‫הקול הזה.‬
‫הנה את.‬
‫אנחנו חייבים ללכת לשוק.‬ ‫-כן.‬
‫גם אני לא חשבתי שאני מוכנה.‬
‫תאמיני בכוח שנמצא בך.‬
‫על מה הם מדברים?‬
‫שוטה. הם מדברים עליך.‬
‫אתה לא יודע?‬
‫האישה שלך.‬
‫היא בהיריון.‬
‫כולם מדברים על זה. השמועה התפשטה.‬
‫תחזור בך!‬
‫אני לא יכול לחזור בי.‬
‫המעשה נעשה, הזרע נזרע.‬
‫הרוג אותה!‬
‫היי!‬ ‫-תחזור בך!‬
‫את יודעת מה אומרים עלייך?‬
‫מה אומרים עלינו?‬
‫אבל זה לא נכון. אבא, הם לא יודעים את האמת.‬
‫אז תאמרי לי את האמת.‬
‫את שכבת עם גבר.‬
‫לא! אף פעם לא!‬
‫איך זה אפשרי?‬
‫אמרתי לך. זו הייתה הרוח.‬
‫מספיק!‬
‫הילדה תהיה מנודה.‬
‫אתה לא מאמין לי?‬
‫התפללת לנחמה ולא מצאתה?‬
‫האם אני התפללתי?‬
‫התפללתי כל לילה‬ ‫מאז שאימך החביאה אותך ממני.‬
‫והנה את...‬
‫עומדת לפניי.‬
‫בהיריון.‬
‫איך יכולת לעשות זאת?‬
‫אבא, אתה חייב להקשיב לי.‬
‫עלולים להוציא אותך להורג על זה.‬
‫זה החוק.‬
‫בבקשה.‬
‫אבא, זו עדיין אני. אני עדיין מרים.‬
‫בבקשה תביט בי.‬
‫אני זקוקה לך.‬
‫אבא, אני זקוקה לך.‬
‫הישארי פה.‬
‫תנו לי להיכנס!‬
‫תנו לי להיכנס! פתחו!‬
‫איפה היא? עליי לראותה.‬
‫היא לא פה.‬ ‫-אז איפה היא?‬
‫קראנו לה. היא לא הגיעה. לא יודע איפה היא.‬
‫אז אמצא אותה.‬
‫מה קרה?‬
‫יוסף כועס.‬
‫הוא צריך להירגע.‬ ‫-עליי לדבר איתו.‬
‫חכי, מרים.‬
‫היזהרי.‬
‫יוסף.‬
‫הזונה של המקדש.‬
‫חיפשנו אותך.‬
‫לא!‬
‫היא נושאת זרע נגוע.‬
‫מרים! תפסיקו!‬
‫השתגעתם, אנשים?‬
‫יוסף, תסתכל עליה!‬
‫היא מזעזעת את החוקים של עמנו.‬
‫סקול אותה! הענש אותה לפי חוקי אלוהים.‬
‫יוסף, היא ביזתה אותך.‬
‫היא הפכה אותך לשוטה.‬
‫סקלו את הזונה הבתולה!‬
‫זוזו אחורה.‬
‫בואי איתי.‬
‫התרחקו!‬
‫אולי אתה לא תאמין לי...‬
‫אבל נבחרתי לזה.‬
‫אני לא יודעת למה.‬
‫באמת שלא.‬
‫כל האנשים שם...‬
‫יכולים לקרוא לי בשמות,‬
‫אבל אביא את הילד הזה לעולם‬ ‫באהבה ובכבוד ובהוקרה.‬
‫אני...‬
‫האמת שחיפשתי אותך.‬
‫כדי להגיד שלא אכפת לי מה אומרים.‬
‫אבל מה שאני כן יודע...‬
‫שאוהב את הילד הזה ככל שאוכל.‬
‫ואם תרשי לי,‬
‫אוהב אותך ככל שאוכל.‬
‫אמן.‬
‫הנה.‬
‫תנו לקשרים אלה להיקשר.‬
‫תנו לשני אלה להתאחד בעיני אלוהים.‬
‫שמחו באיחודם המבורך.‬
‫אנחנו שמחים.‬
‫תחזיק את זה.‬
‫בואי.‬ ‫-מרים.‬
‫לרקוד!‬ ‫-הכלה והחתן.‬
‫זונה.‬
‫הם באו.‬
‫הקנאים פרצו לבית וחיפשו את מרים.‬
‫הם יחזרו.‬
‫הבא את הסוסים.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫לא נוכל להישאר פה.‬
‫הורדוס הוא לא מלך ישראל האמיתי.‬
‫רומאים!‬
‫התרחקו מהאלוהים שלנו!‬
‫רדו מהאלוהים שלנו!‬
‫אנחנו נשקם את בית דוד!‬
‫נביא את ביאת המשיח!‬
‫המפקד, אני יכול לעזור לך.‬
‫למה אתה פה?‬
‫בוא הנה.‬
‫אני מכיר מישהו שמחביא קנאים בחורשה שלו.‬
‫שמו?‬
‫אבא, אל תעשה את זה.‬
‫בוא נחזור הביתה.‬ ‫-שקט, נועם.‬
‫שמו יהויקים.‬
‫והבית שלו על הגבעה הגבוהה ביותר בירושלים,‬ ‫צפונית להר הבית.‬
‫יחי המלך הורדוס הגדול!‬
‫יש נוודים בגבעות האלה.‬ ‫עלינו להיות על המשמר.‬
‫איפה יהויקים?‬
‫הבת שלו התחתנה הרגע.‬
‫הוא עדיין חוגג.‬
‫כן, המפקד.‬
‫הבת שלו? ספרי לי עליה.‬
‫אני לא יודעת הרבה.‬
‫כבר שנים שהיא לא גרה פה.‬
‫שמה מרים.‬
‫כן.‬
‫היא ילדה מיוחדת מאוד,‬
‫הלא כן?‬
‫איזה כוח יש לה?‬
‫אומרים שהיא נושאת את מלך היהודים האמיתי.‬
‫בכל רחבי העולם,‬
‫המאמינים מחפשים בשמיים אות ללידתו.‬
‫אות?‬
‫ומה האות?‬
‫כוכב.‬
‫כוכב נודד...‬
‫הוא גבוה יותר ובוהק יותר מכל האחרים.‬
‫אתה ישן בתוכי בשלווה.‬
‫תמיד אגן עליך.‬
‫תמיד.‬
‫תודה, יוסף.‬
‫את ערה.‬
‫קרה משהו?‬
‫שום דבר.‬
‫אני פשוט לא מבין את כל זה.‬
‫למה אני?‬
‫כי היית בנהר.‬
‫היי!‬
‫תישארי באוהל.‬ ‫-לאן אתה הולך?‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫אני מצטערת.‬
‫יש בדרך חיילים שאוספים מיסים רומאים.‬
‫אסור שיעצרונו עם מרים.‬
‫אני צריך שתסיחי את תשומת ליבם.‬
‫תעברי דרך החיילים, שלמי את המס.‬
‫מרים ואני נלך לבית לחם.‬
‫המשפחה שלי משם.‬
‫לא ישאלו שאלות על בואנו.‬
‫אלך.‬
‫אמצא אותך שם.‬
‫הורדוס הגדול.‬
‫כן?‬
‫מלכי, בלשאצר יצא למסע‬
‫עם המלך מלכיור והמלך קאספר.‬
‫הם מחפשים כוכב עולה בממלכתך.‬
‫הוא יוביל אותם לילד‬ ‫שנולד להיות מלך כל היהודים.‬
‫אני לא מבין. חשבתי שאני מלך כל היהודים.‬
‫לא באת הנה כדי לכבד אותי?‬
‫הורדוס הגדול,‬
‫הנבואות מדברות על בוא המשיח.‬
‫אז אתה מאמין בזה.‬
‫אתה מאמין בכוכב ובמושיע, נכון?‬
‫אכן.‬
‫ואתה מאמין באבק שנושב על רוח החלומות‬
‫על פני מי הירח?‬
‫ועכשיו אתה מחפש בשמיים כוכב ומושיע.‬
‫כן?‬
‫אתה מבין, אני עושה דברים, דברים אמיתיים.‬
‫דברים יפהפיים, כך לפחות אומרים לי,‬
‫מברזל ומברונזה ומזהב‬ ‫ומבצרים ומקדשים ותיאטראות וערים.‬
‫קוראים לי מלך הדבר.‬
‫אז אני שואל אותך, למה אנו צריכים משיח?‬
‫כל זה למפקד האוכלוסין?‬
‫משהו אחר קורה.‬
‫יש לי פה לחם טרי.‬
‫קח קצת. טרי מהבוקר.‬ ‫-לא, תודה.‬
‫הנה, לחם טרי בשבילך.‬
‫היי, מה הבעיה?‬
‫את בסדר.‬
‫את צריכה לנוח.‬
‫בסדר.‬
‫כמעט הגענו.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫את בסדר.‬
‫הנה.‬
‫את יכולה לשמור עליה בשבילי?‬
‫אשוב במהרה.‬
‫הנה. תודה.‬
‫אמצא לנו מקום ללון בו.‬
‫לך!‬
‫אפשר בבקשה לקבל חדר?‬ ‫אשתי בהיריון ואנו זקוקים...‬
‫לא.‬ ‫-אבל, מה...‬
‫שלום, חברי. אשתי יולדת ממש עכשיו.‬
‫נוכל בבקשה לקבל חדר פה?‬
‫אנחנו מלאים.‬
‫אוכל בבקשה לקבל חדר? אני...‬
‫לך!‬ ‫-רגע, בבקשה.‬
‫לא פה.‬ ‫-למה לא?‬
‫בבקשה. אנחנו עייפים.‬
‫היא אישה. אנחנו זקוקים למקום.‬ ‫-זו לא הבעיה שלי.‬
‫אני מצטערת. מלא.‬
‫כן, אני יודע, אבל אם תוכלי...‬
‫תוכלי לומר לי למה יש פה כל-כך הרבה אנשים?‬
‫ייוולד ילד בבית לחם.‬
‫איזה ילד?‬
‫המשיח.‬
‫יקירתי,‬
‫את מרגישה טוב?‬
‫יש לך מים בבקשה?‬
‫כן, בוודאי.‬
‫הנה. קחי את זה.‬
‫תודה.‬
‫עכשיו תרגישי יותר טוב.‬
‫תשתי. הכוס שלי מלאה.‬
‫איזה מין אלוהים‬
‫יעביר ילדה יקרה כמוך את כל זה?‬
‫כל-כך הרבה קשיים.‬
‫הוא מתענג על הסבל שלך. אני יודע.‬
‫אני יודע שאת מרגישה את זה.‬
‫תני לי להקל את הכאב שלך.‬
‫לא עוד מוות.‬
‫לא עוד הקרבה.‬
‫הכול יכול להיות כל-כך קל.‬
‫בואי איתי, מרים.‬
‫תשתחררי מכל הכאב הזה.‬
‫השד!‬
‫אני פה.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫בואי.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫יוסף מצא מקום מחסה.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫קדימה.‬
‫אני פה.‬
‫תביטי בי!‬
‫כן.‬
‫תנשמי!‬
‫אלישבע, תחזיקי את הראש שלה!‬
‫מרים, תביטי בי!‬
‫תישארי.‬
‫כמעט סיימנו.‬
‫תנשמי.‬
‫אתה תהיה בסדר.‬
‫אני בוחרת בך בדיוק כפי שבחרת בי.‬
‫הייתה לידה בבית לחם, הוד מלכותו.‬
‫ראיתי את האור בעצמי.‬
‫העזים הפסיקו לפעות והבקר לא רעה.‬
‫מעולם לא היה כזה שקט.‬
‫מרקלוס?‬
‫אדוני.‬
‫מי זה האיש העלוב הזה שעומד מולי?‬ ‫מי הוא? למה הוא כאן?‬
‫הוא רועה צאן פשוט, אדוני.‬
‫אני מבין.‬
‫וה...‬
‫הילד השמיימי הזה,‬
‫הוא אמיתי? האם הוא נולד?‬
‫הוא נולד?‬
‫כן, אדוני. הוא נולד.‬
‫שמעתי שהיו עולי רגל, חסידים...‬
‫חסידים?‬
‫כן, אדוני.‬
‫שעברו בין ההרים לבית לחם כדי...‬
‫לבקר את מקום הולדתו.‬
‫בית לחם.‬
‫רועה צאן.‬
‫כן, אדוני.‬
‫בוא.‬
‫הנה.‬
‫בוא!‬
‫אתה רשאי לעזוב.‬
‫כן, אדוני.‬
‫מרקלוס.‬
‫בוא.‬
‫הרוג כל פעוט זכר בבית לחם.‬
‫אבל רק אחד מהם חשוב.‬
‫הרוג בחרב כל פעוט זכר בבית לחם.‬
‫כשסיימת, תודיע לי שהמעשה נעשה.‬
‫לך עכשיו לבית לחם.‬
‫מרקלוס.‬
‫כן, אדוני.‬
‫כשתמצא את הילד הזה... את המושיע הזה,‬
‫הב לי אותו...‬
‫בחיים.‬
‫כן, אדוני.‬
‫זוז!‬
‫לא היית חייב לעשות זאת.‬
‫לעשות מה?‬
‫להישאר איתי.‬
‫לא היית חייב.‬
‫כן, הייתי חייב.‬
‫זו המשפחה שלי.‬
‫בוא הנה.‬
‫מה?‬
‫בוא הנה. בוא לפגוש את בנך.‬
‫איך תקראי לו?‬
‫ישוע.‬
‫שמו ישוע.‬
‫שלום, ישוע.‬
‫אנשי המלך!‬
‫הם בכפר עכשיו. הם באו לקחת את הבן שלכם.‬
‫עלינו לעזוב עכשיו!‬
‫להתפזר!‬
‫תבדקו בכל רחוב ובכל בית!‬
‫שם, עקבו אחרי העקבות האלה!‬
‫לא נגיע למצרים אם לא נמצא אוכל.‬
‫עלינו לנוח.‬
‫נוכל לנסות למצוא שם מקלט.‬
‫שלום?‬
‫שלום.‬ ‫-כן?‬
‫שלום.‬ ‫-שלום. אנו זקוקים לאוכל ומקלט.‬
‫אין לנו הרבה, אבל היכנסו.‬ ‫-ברוכים הבאים.‬
‫שם!‬
‫איפה הילד?‬
‫איזה ילד? אין לנו שום ילד.‬
‫בפעם הבאה אדקור את ליבה.‬
‫איפה הילד?‬
‫אמרו לי!‬
‫לך! תציל את הילד שלך!‬
‫לך!‬
‫לא!‬
‫יוסף!‬
‫תני לי את התינוק.‬ ‫-זהירות.‬
‫שימי אותו שם. קדימה.‬
‫זהו זה. קדימה! תזרקי אותו.‬
‫זהירות. תפוס אותו!‬ ‫-לאט.‬
‫הוא בידיי.‬
‫מרים, את חייבת לקפוץ עכשיו. את תהיי בסדר.‬
‫תצליחי לעשות זאת. קפצי!‬
‫את בסדר?‬
‫בסדר. קחי אותו.‬
‫אשחרר את העגלה, תביאי את הסוס.‬
‫עלה!‬
‫עצור.‬
‫מה הבעיה?‬
‫עלינו לקחת אותו למקדש.‬
‫הדרך לירושלים מלאה בחיילים.‬
‫צדים אותנו.‬
‫אנחנו מבורכים.‬
‫האם אתה המשקם‬
‫של כס המלכות המהולל של דוד?‬
‫אמור לי.‬
‫האם אתה המשיח?‬
‫אדוני.‬
‫הוד מלכותך.‬
‫מה?‬
‫זה לא הבן של מרים מנצרת.‬
‫זה לא המשיח?‬
‫שחטנו את כל הילדים הזכרים,‬
‫מלבד התינוקות שנמצאים כאן.‬
‫אבל איפה הילד המשיח?‬
‫איפה?‬
‫אמור לי, מי מהם הוא המשיח?‬
‫אף אחד מהם, אדוני.‬
‫אנו מאמינים שהילד עדיין בחוץ.‬
‫בחוץ? איפה?‬
‫אנחנו לא יודעים.‬
‫אתם לא יודעים?‬
‫איפה הוא?‬
‫אמרו לי!‬
‫מי מהם הוא המשיח?‬
‫אני המלך שלכם! אמרו לי!‬
‫מי מהם הוא המשיח?‬
‫אתה! מי מהם הוא המשיח? אמור לי!‬
‫איפה?‬
‫אני המלך שלכם!‬
‫הורדוס, אתה נשמה עלובה!‬
‫וזמנך עומד להסתיים.‬
‫אתה. למה אתה פה?‬
‫איפה הוא?‬
‫אתה! אמור לי איפה הוא!‬
‫אתה!‬
‫אני המלך שלכם, החיים שלכם הם העלובים.‬
‫תקשיבו לי. אני המלך!‬
‫אתה! איפה הוא?‬
‫איפה הוא?‬
‫אמור לי!‬
‫איפה הוא?‬
‫עלינו לעצור עכשיו.‬
‫כבר הגענו עד הלום.‬
‫מרים, לעולם לא נצליח לעבור.‬
‫מרים, הקשיבי לי. אנחנו יכולים לחזור עתה.‬
‫היכנסי, מרים.‬
‫חיכינו לך.‬
‫הילד הזה‬
‫נועד לגרום למפלה ולעלייה של רבים בישראל.‬
‫ויתנגדו לו.‬
‫והחרב תנקב את נשמתך, מרים,‬
‫כדי שהמחשבות של לבבות רבים יתגלו.‬
‫ברוך אתה אדוני, אלוהינו מלך העולם...‬
‫האהבה תעלה לך הרבה.‬
‫היא תנקב את ליבך.‬
‫אבל בסוף...‬
‫האהבה תציל את העולם.‬
‫תרגום כתוביות: תום פארי‬