Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Určitě už jste někdy slyšeli,
že dneska si člověk nemůže dělat srandu z ničeho.
Tak schválně.
Dnešní večer začneme krátkými a údernými vtipy,
abychom se poznali a spřátelili se.
Tak se soustřeďte, jdeme na to.
Koupil jsem svý holce koupelovou bombu.
Teda spíš toustovač.
Šokovalo ji to.
Když moje holka zjistila, že jsem řídil opilej, úplně vybuchla.
Byl jsem v Hongkongu. Mají tam úplně obří čínskou čtvrť.
Mám nevlastního bráchu.
Pardon... transgender.
Asi je to klišé,
ale ve škole jsem pořád vtipkoval, aby mě děti nešikanovaly.
Drze na mě pokřikovaly:
„Padej z našeho hřiště, pedofile!“
Ranilo mě to.
Náš výtvarkář byl pedofil.
Vždycky rád smočil štětec.
Často si vtipy zapisuju do iPhonu,
ale autokorekce mi vždycky zkazí pintu.
Jasně.
Všichni tady máte mobil, ne?
Jsou úžasný. Usnadňujou nám život.
Ale není to zadarmo.
Mobily nás připravily o schopnost se soustředit.
Minulý týden jsem potřeboval něco vypočítat.
Z hlavy jsem to nedal, ale mám appku.
Než jsem tu kalkulačku otevřel, zkontroloval jsem maily,
aktualizoval Instagram a srazil cyklistu.
Víte, že mobily tajně odposlouchávají vaše rozhovory?
Jo.
Děsivý, co?
Pokecáte si s kámošem o starých dobrých časech
a pak vás dva týdny
bombardujou reklamama na anální kuličky a kolíky.
Moje holka si ujíždí na svazování.
Ale zjistil jsem, že má hroznej strach z kolejí.
Když masturbuju, díky za optání...
Když masturbuju, vždycky vystrčím malíček.
Vypadá to, jako by mi nějaká nóbl dáma...
prstila prdel.
Znáte podžánr porna nazvaný POV?
Natáčí se z pohledu muže.
Vidíte to, co on,
když má v pornografickým filmu sex s krásnou dámou.
Mám geniální nápad. Natočím POV porno,
ale z pohledu ženy. Vydělám balík.
Nebude to nic náročnýho.
Detailní záběr na čelo postele, polštář, strop a chlapský nohy.
Říká se, že muži se řídí víc očima než ženy.
Podle mě to tak není. Jen máme lepší výhled.
Představte si, že děláte obrácenou kovbojku.
Chlap si říká: „To je ale prdelka.”
A ona: „Měl by si ostříhat nehty.“
Trochu se ten erotickej náboj vytrácí.
Máme tu páry, co koukají na porno?
- Koukáte se společně? - Jo.
Borec je tu sám.
Takže...
Koukáš za dva, co?
My to zkoušeli, ale nefungovalo to.
Máme rozdílný preference.
Ona chce příběh a sympatický postavy.
Já rád zvířata.
Koukal jsem na Roztažený anály 3.
Planeta zadnic.
Jo, bavilo mě to, ale zápletka byla na hovno.
Následující vtip je takový pokusný králík.
Trochu vás otestuju.
Vaše reakce na tenhle vtip mi o vás dost řekne,
ale nic to nezmění.
Budu vám vyprávět stejný vtipy, ať zareagujete jakkoli.
Ale zjistím, jak moc se budete bavit.
Zlomte vaz.
Před pár týdny jsem byl v obchodě.
Měli tam speciálku. Svážela košíky.
Budeme si rozumět.
Ale nemyslím to ve zlým.
Můj kamarád dělá asistenta pedagoga.
Učí děti s postižením.
V normální škole v Norfolku.
Je tu někdo z Norfolku?
- Jo. - Ty jsi z Norfolku?
Jo, je to vidět.
Pokud to nevíte, v Norfolku...
Jak to máš ty? Taky jen jedny prarodiče?
Jeho rodokmen připomíná násadu od koštěte.
Svou holku jsi nepoznal na Tinderu, že ne?
Bylo to na ancestry.com?
Ale abych vám nekřivdil, třeba jste „sourozenci s výhodama“.
Trefil jsem se?
Počkejte, jak bude běsnit, až mu to dojde.
Moje holka děsně chrápe. Taky to řešíte?
Jo.
Moje holka děsně chrápe, ale naštěstí mám pěsti na potlačení hluku.
Má někdo kontrolujícího partnera? Počkejte, až zvedne vaši ruku.
Neumím odhadovat věk, zvlášť u mladých holek.
Může jim být 25, nebo 15. Nikdy nevíte.
Povím vám historku.
Byl jsem v Covent Garden, turistický části Londýna.
Sedím na Piazze, popíjím čaj, hledím si svýho.
Přijde tam nádherná, štíhlá holka, sedne si naproti
a neustále na mě kouká.
Několikrát se naše oči střetly, jasně se mnou flirtovala.
To se mi nestává často, takže mi to samozřejmě polichotilo.
Ale nedokázal jsem odhadnout, kolik jí je, a nechtěl jsem riskovat.
Tak jsem se zeptal.
Řekl jsem jí: „Jestli dovolíte, řekla byste mi,
kolik vám je?“
Odpověděla: „23.“
„Pardon, že jsem rušil.“
To byl jen vtip. Nikdo mi to nedokáže.
Loni mi vzala tátu demence.
Mohli jsme ho hledat dýl, ale vás by to bavilo?
Koho to urazí, stejně si to nebude pamatovat.
Vymyslel jsem dvouslovnej vtip a jsem na něj pyšnej.
Je pro opomíjenou skupinu,
který se nedostává zaslouženýho respektu.
Pro otčímy. Máme tu nějaký?
Ty jsi otčím? Jak se jmenuješ?
- Daniel. - Mám pro tebe vtip.
Není na dlouho. Má dvě slova.
Otčímové... mamrdi.
Klid.
A Danieli...
Neříkám, jak máš vychovávat děti. Určitě jsi skvělej.
Ale až je zase uvidíš, třeba hned zítra ráno,
řekni jim, jak to je.
„Děcka, označení ,otčím‘ je urážka.
Odteď jsem ,mamrd‘.
Dojezte si Chocapic,
já zatím nahoře ojedu mámu.“
Tohle je tvoje MILFka?
Hezký. Nenechal ses odradit závazkama. Šikula.
Kolik socek máš, Danieli?
Ty to neznáš? Socky?
Smradi od cizího kokota.
Klimatická změna. Další téma.
Je jako moje neteř.
Rok od roku žhavější.
Tak zlý to není. Za měsíc jí bude šest.
Ale označení „neteř“ se mi nelíbí, radši říkám „NILF“.
Moje holka je veganka.
Proč vám to vůbec říkám? Už se určitě pochlubila.
Máme tu nějaký vegany?
Tamhle. Jak se jmenuješ?
- Erica. - Erica? Díky, žes přišla.
Nebudu si dělat srandu z veganskýho jídla. To je nechutný.
Ale mám dotaz. Moje přítelkyně je veganka
a něco by ji zajímalo.
Ptala se, jestli vegani můžou sperma.
Jestli ne, přestane chodit na lekce tenisu.
- Tak co, Erico? - Miluju sperma!
No...
Chápu. Jinej protein do sebe nedostaneš.
I tak skvělá odpověď, Erico.
Ale už jsem slyšel lepší.
Nejlepší jsem slyšel na show v Londýně.
V první řadě seděla veganka.
Ptám se: „Můžou vegani sperma?“ A ona: „Lidský?“
Co to do prdele...
Jak ji to vůbec napadlo?
Vím, že vegani mají rádi zvířata, ale ona je asi fakt miluje.
Útoky nožem jsou v Británii velký problém.
Co s tím? Řešení je snadný. Zbraně.
Řeší snad v Americe útoky nožem?
Máme tu nějaký Američany?
- Pár jich tu je. Jak se jmenuješ? - Ken.
Ken? Jak jinak.
Jak dětská prdýlka, co?
Tak to má vypadat.
Američany a Brity dělí společný jazyk.
My v Británii říkáme kalhotám „trousers”, Američani „pants“.
My máme „pavement“, americký chodník je „sidewalk“.
My říkáme: „Nestřílet,“ Američani řeknou „Ups.“
Americká debata o zbraních má dvě strany.
Někteří Američani mají dobrý důvod
chtít vlastnit útočný pušky AR-15.
Co když potřebujete narychlo zavraždit spoustu dětí?
Americký Nejvyšší soud zakazuje ženám uměle vypudit nenarozený plod.
Nic necítí, nemá srdce ani mozek,
ale z nějakýho důvodu má Nejvyšší soud moc rozhodovat.
Když moje holka otěhotněla, zvažoval jsem, jaký máme možnosti.
Jak se toho problému zbavit?
Pak jsem si řekl: „Vážně bych dokázal zabít člověka?“
Teda dva, když počítáte plod.
Potraty. Skvělý téma, ne?
Asi bychom o nich mluvili a přemýšleli trochu víc,
kdybychom věděli, jak těsně jsme jim unikli.
Co byste řekli na sociální experiment?
Zatleskejte,
pokud vás měli rodiče do svých 20 let.
Je tu někdo takovej?
Pokud tleskáte,
měli byste vědět, že na to přišla řeč.
A táta z toho nevyšel jako vítěz.
Tak jo.
Zatleskejte, pokud jste nejmladší ze čtyř dětí.
U vás na to taky přišla řeč.
A táta z toho nevyšel jako vítěz.
Zatleskejte, pokud je vaše máma zrzavá.
Vás už tolik není.
Protože občas si tátové umí dupnout.
Máme tu nějaký odpůrce očkování?
Jen jednoho. To dává smysl. Spousta z vás to nepřežila.
- Jak se jmenuješ? - Rico.
Rico.
Jasně.
Nebudu se hádat.
Uděláme to takhle. Máš právo na názor.
Ale když jsme u toho, měl by ses zřeknout veškerý západní medicíny.
Rozhodni se. Buď všechno, nebo nic.
Nechceš očkování proti covidu? Nevadí. Hodně štěstí s dětskou obrnou.
Schválně, jak daleko na těch svých Kermitích nožkách dolezeš.
No jo.
Nebojím se ten vtip říkat, protože dneska už dětskou obrnou nikdo netrpí.
Proč asi, Rico?
To se antivaxerům na netu líbit nebude.
Jak by mohli chápat význam očkování, když nechápou ani vtipy?
Za další vtip mě nejspíš zruší.
Co už.
Transgender lidi už nejsou, co bývali.
Ale jsou to dvě rozdílný věci. Trans lidi a nebinární lidi.
V médiích si je často pletou, ale jsou to rozdílný věci.
Nebinární jsou ty s těma zájmenama.
Dneska máme víc zájmen než dřív.
Teď už jich máme deset. Rychle je vyjmenuju, ať víme.
Ty zájmena jsou on, ona, oni, ony,
fuj, co, to, jako, má, bejt?
Ale já jsem pro. Budu vám říkat, jak jen chcete.
Budu se k vám chovat s respektem. Vždycky.
Ale...
taky si z toho budu dělat prdel.
Moje zájmena jsou „he he he...“
protože se identifikuju jako komik.
Mám dotaz na přítomné dámy.
Kdo vás učí to s ručníkem?
Moc dobře víte, co myslím.
Každá žena tady umí něco, co žádný chlap na světě nedokáže.
Každá žena tady si umí vyrobit dokonalý turban z ručníku.
Je jedno s jakým a kde.
Procestoval jsem celý svět a všude jsem viděl úplně stejný origami.
Je to neskutečný počin. Zabere to pár vteřin.
A klidně vydrží celý den.
Žádný chlap se o nic podobnýho ani nepokusil.
A na tomto prostém genderovém rozdílu, co jsem vypozoroval,
můžeme vyřešit veškerou debatu o trans lidech.
Nemáte zač.
Pokud trpíte genderovou dysforií, strčíme vás do sprchy.
Až vylezete, hodíme vám ručník
a uvidíme, co dokážete.
Když si uvážete dokonalý turban,
dámská šatna je tudy.
Když si protáhnete ručník půlkama...
máme pár dalších otázek.
Ale nejsem transfobní, protože trans ženy jsou ženy.
Je to jen stará dobrá misogynie.
Řeknu vám zajímavost. Je neskutečně hloupá, ale je to fakt.
Většina mých gay přátel to věděla, ale z heteráků nikdo.
Do roku 1979 byla homosexualita
celosvětově klasifikovaná jako duševní nemoc.
Nemoc! Takže jste si na to mohli vzít neschopenku?
„Sorry, šéfe. Ne, dneska nepřijdu.
Nic takovýho. Jen nemůžu dostat z hlavy péra, koule a zadky.
Ne, zejtra už mě to asi přejde. Jo, jasně.
Ne, rozchodím to.
Jo, v parku. Jasně.“
Jeden chlap z deseti je prý gay.
Ale podle mě je gay spíš jeden chlap s jedním.
S deseti už je to předvádění.
Nemám rád sex venku, ale ženský v noci jinde nechodí...
Dřív jsem bydlel v domě se ženskou,
která tvrdila, že má ve snu sex s duchem.
Pomyslel jsem si: „Panebože.
Odteď jí musím do jídla dávat ty prášky dva.“
Ze všech případů znásilnění nahlásí jen 15 %.
A jen 2 % z toho vede k odsouzení.
Já znásilnění neobhajuju, ale ta pravděpodobnost je lákavá.
Jen říkám, že být znásilnění kůň, měli byste na něj vsadit.
Chcete slyšet, jak si představuju znásilnění?
Jo!
Že za něj někoho zavřou.
Já si ze znásilnění dělám srandu,
ale jako společnost a kultura to vůbec nebereme vážně.
Dokážu vám to.
Pořád říkáme „časované znásilnění“.
Přitom je úplně jedno, kdy k tomu došlo. Je to prostě jen „znásilnění“.
Nic jinýho to nebylo.
Ale takhle klidný bychom nebyli, kdyby byli obětí většiny znásilnění muži.
Žádný jiný zločin nemá přídomek. Nikdy jste neřešili:
„Slyšel jsi o Steveovi?“ „Co se mu stalo?“
„Cirkusová vražda.“
„Stevea zavraždili?“
„Ne. Užil si super den v cirkusu
a pak ho zabili. Takže to byla cirkusová vražda.“
Asi už se chytáte.
Časovaný znásilnění, do prdele.
Teda ne.
Už jsme probrali znásilňování, porno, zneužívání děti, domácí násilí,
potraty, vraždy, zbraně a trans lidi.
Jedeme přesně podle plánu!
Za vtipy na tohle téma si vysloužím zrušení.
To je špatná zpráva.
Dobrá zpráva je, že si to užiju.
O kultuře rušení kolují děsivé historky.
Já loni slyšel o jedný Londýňance.
Zrušili ji. Přišla o práci, přátele i postavení.
Přitom pracovala pro neziskovku učící postižený děti.
A zrušili ji kvůli překlepu.
Věřili byste tomu?
Všichni víme, jak je jednoduchý se přepsat.
Píšete rychle a snadno se tam vloudí písmenko navíc.
V dopise pro příznivce
chtěla napsat, že si všichni zaslouží
„metály“.
Pokud vám to pořád nedošlo,
pracovala pro neziskovku, která pomáhá lidem jako vy.
To hnutí woke je dost přehnaný.
Kdy to skončí? Už máme dokonce místo královny chlapa.
Naposled mě zrušili, když jsem naštval cikány.
Naštěstí šli dál.
Přece se nemůžete za vtipy omlouvat. Od toho jsou to vtipy.
Takže mám plán.
Až mě příště zruší kvůli vtipu, co někoho naštve,
vystoupím v den zrušení
a vydám veřejný prohlášení.
Nacvičoval jsem si, co řeknu.
„Omlouvám se.“
A uražený lidi si budou stěžovat, že tu omluvu nemyslím vážně.
„Takže můžu něco říct a nemyslet to vážně?
Už to dává smysl?“
Všichni samozřejmě víme,
že se občas v životě musíme omluvit,
i když bychom nejradši řekli: „Naser si.“
Existuje na to dokonce fráze.
„Mrzí mě, že to tak bereš.“
Úžasná věta.
„Mrzí mě, že to tak bereš“ má jasný „Naser si“ podtón.
Vy víte, co tím myslíte, a oni to ví taky.
Ale nic vám nedokážou.
„Mrzí mě, že to tak bereš.“
Angličtina je na tyhle drobný nuance ideální.
Třeba „hodně štěstí“.
Ideální fráze pro každýho.
Ale stačí přidat „přeju“...
Najednou to má úplně jiný význam.
„Přeju hodně štěstí.“ Nejspíš jim nasral do trouby.
Podle mě jsou vtipy jako magnety.
Přitahují jistý druh lidí, co se rádi baví.
Ale stejně jako magnety umí i odpuzovat.
Někoho moje vtipy odpuzujou.
A teď sedí doma a snaží se mě nechat zrušit.
A těm lidem bych rád vzkázal: „Mrzí mě, že to tak berete.
Přeju hodně štěstí.“
Už jsem se rozehřál. Dáme si pár kontroverzních vtipů?
Myslím to vážně.
Trochu přitlačíme.
Řeknu vám, proč ruší lidi.
Protože ojeli děcko a mluvili o tom.
Je jasný, že stejně tak zruší Boha.
Držte si klobouky. Frčíme.
Marii bylo 14, když na ni „sestoupil Duch svatý“.
Prý „na ni“, ale je jasný, že něco se dovnitř dostat muselo.
„Duch svatý“. Svatýho tomu duchovi rozhodně nebylo nic.
Takže Duch svatý ojel Marii
a už se jí nikdy neozval.
Asi vypustil duši.
Myslíte, že když Marie, Matka Boží, šukala s Josefem...
Tvým oblíbencem, Danieli. První mamrd.
Člověk by do Ježíše neřekl, že byl socka, co?
Myslíte, že když Marie
šukala s Josefem a Josef ji udělal,
vykřikla: „Bože“?
Trapas! To je její bejvalej.
Měla snad na výběr? „Ježíši Kriste“?
Ten leží vedle a říká si: „Sklapni, mami.“
Jednou za mnou po představení přišel jeden člověk a říká:
„Ježíš zemřel za tvé hříchy.“
Super. Takže už mám na svědomí Syna Božího a dvě šlapky.
No nic. Čas na sofistikovanou zábavu.
Když Vatikán pověřil Michelangela,
aby namaloval Stvoření Adama,
znal dobře svoje publikum,
a proto dal Adamovi dětský penis.
Znáte příběh Adama a Evy?
Bůh vzal jedno z Adamových žeber, aby stvořil Evu.
Ale tím, že mu vzal žebro,
najednou Adam Evu nepotřeboval. Mohl si kouřit péro sám.
To mu nevyšlo.
Teď se mi to mluví. Jsem ateista.
Ale v dětství jsem byl katolík a chodil do kostela.
V pubertě a ještě ve dvaceti jsem přemýšlel, že budu kněz.
Problém byl, že mě děti nikdy tak moc nebraly.
Je to pro mě spíš koníček než práce na plnej úvazek.
Tak co, křesťani, už vám to přišlo přes čáru?
Nebojte, je to vymyšlený.
Moc času dneska nemáme, takže na vtipy o islámu se asi nedostane.
Je snad jasný, že nebudu vyprávět ty samý vtipy o Mohamedovi,
jako jsem říkal o Ježíšovi. Chcete prozradit tajemství?
Nejsem debil.
Jestli jste křesťani a vadí vám, že to není fér,
že si utahuju z křesťanů
a na muslimy si netroufnu,
tak byste jako křesťani
měli zvážit, jestli něco nevyhodit do povětří.
Vás se nikdo nebojí.
Co asi křesťani udělaj? Odpustí mi?
Mám novinky.
Co jste mě viděli naposled, udály se jistý změny.
Je ze mě otec. Mám děti.
Děkuju. To je od vás milý.
Spousta slavných lidí dává svým dětem neobvyklý jména.
A pak toho litujou.
Některým lidem přišlo synovo jméno neobvyklý,
ale když ho viděli, museli uznat, že vypadá úplně jako Adolf.
Chystáme se prozradit pohlaví,
ale počkáme, až mu bude 21, ať máme jistotu.
Lidi slavnostně odhalují rodině pohlaví,
ale nikdo nepořádá slavnostní rozhodování „Necháme si to?“
V 11. týdnu upečete dort.
Má tvar dítěte nebo vysavače?
Mám dvě děti. Nemám favorita.
Malej Jimmy a to druhý.
Náš syn neustále brečel.
Jediný, co ho uklidnilo,
byl zvuk běžícího motoru.
Dám vám typ. Otevřete dveře garáže.
Není to nutný, ale když to neuděláte,
hrozí, že vám vyroste... Rico.
Bůh ti žehnej.
Lidi, kterým vadí kojení na veřejnosti,
si můžou nasrat, že jo?
Jo. Občas si chce cucnout i taťka.
Zkoušel to každej.
Jedno je zvláštní.
Když jsem u kamarádů, co mají novorozeně, vždycky mi říkají to samý.
„Miminko má na hlavě měkké místečko,
kde mu teprve srůstá lebka.“
Proč mi to říkají?
Abych znal jeho slabinu, kdyby zaútočilo?
Bojí se snad, že ho zvednu jako bowlingovou kouli?
„Kam ho mám dát?“
Moje holka chce, abych si nechal zamrazit sperma,
kdyby někdy náhodou dostala chuť na zmrdlinu.
Prvních pár týdnů po narození dítěte bývá dost náročných.
Dám vám tip, jak se vyhnout poporodní depresi.
Nekoukejte se na ni, když je nahá.
Jo, bylo to hnusný, ale mám pravdu.
Máme tady nějaký mámy? Zakřičte, mámy!
Je vás dost. Nějaký svobodný?
A teď ještě jednou všechny.
Všechny jste svobodný.
Všechny mámy jsou svobodný. To je moje teorie.
Je to nejtěžší práce na světě.
Jste mámou 24 hodin denně, 365 dní v roce. Nikdy to nekončí.
A klobouk dolů, že to zvládáte samy.
Jo.
Jasně, pár z vás má i tatínky. Doma.
Ale když se nad tím zamyslíte, co ti tátové vlastně dělají?
Zvládají, a to přinejlepším,
hlídat svoje vlastní děti,
dokud se máma nevrátí.
Vím, že tím urážím všechny otce v domácnosti.
Ale popravdě, co mi ty přizdisráčové udělaj?
Máme tu táty v domácnosti?
Jasně, že ne. Jsou doma.
Ale faktem je, že rodiče měříme rozdílným metrem. I dnes.
Je to šílený, ale fakt. Jaká má být dobrá matka?
Milující, starostlivá, laskavá, pozorná, vždy v pohotovosti, jo?
A to rozhodně není lehký.
A jak vypadá dobrý táta? Když se na vás nevysere.
Každý to někdy řekl.
„Je dobrej táta.“ „Jak to myslíš?“
„Neutekl.“
Místo nápisu „Nejlepší táta na světě“ by na tom hrnečku mělo být „Neutekl.“
„Na to je moc línej.“
Být tátou je skvělý. Měly byste si to zkusit, dámy.
Je to jako být mámou, ale bez jakýkoli zodpovědnosti.
Být mámou je práce na plný úvazek. Být tátou je fajn koníček.
Jak vám to jen přiblížit?
Být tátou je jako být králem ve vlastním domě.
Vyvezou mě na slavnostní události a příležitostný focení.
„Ahoj, ty budeš moje dítě. Rád tě vidím.
A tohle je tvá sestra, že?
Další moje dítě. Je mi potěšením.”
Cvak, cvak, rodinný portrét a jdu do háje.
Přestřihnout stuhu je jak přestřihnout pupeční šňůru.
Jsem král!
Být tátou je jako být kopilotem domácnosti.
Přeberu řízení, když si máma zdřímne.
Ale vzlet, přistání, nedejbože případný turbulence...
Prostě když se to sere,
mám za úkol ji jen probudit a neojet letušku.
Mámy jsou jako boxeři.
Jsou v ringu, dostávají rány, krvácejí.
Mámy bojujou.
My tátové jsme spíš jako trenéři.
Sedíme na stoličce a nahlas povzbuzujeme.
Stříkám jí do pusy a ona to plive do kýble.
To nic. Jsme spolu už dlouho.
Mým úkolem je hodit ručník do ringu.
Ale nejdřív se jí musím zeptat, kde ho najdu.
Máme tu nějaký táty? Ozvěte se.
Je vás tu dost. Když po vás chtějí,
co vás nebaví, uděláte to poprvé špatně,
aby to po vás už nikdy nechtěli?
Mně se třeba nelíbilo, že bych měl mimino koupat.
„Kouknu na něj, až se vrátím.“
Ani nemusíte předstírat, že na to serete.
Stačí to jen naznačit.
„Vykoupat malýho? Žádnej problém. Dám vařit konvici.“
Tohle mi nikdo neřekl, ale měli bychom o tom mluvit. Vánoce.
Vánoce jsou pro tatínky skvělý. Děti nejsou jediný,
koho čeká na Štědrý večer překvapení,
když si rozbalí dárky.
My tátové jsme taky zvědaví, co jsme jim koupili.
Je možný, že tatínci věří na Ježíška.
Víme jistě jen to, že jsme nepřiložili ruku k dílu.
A pak si tak říkáme: „To muselo stát peněz. Kdo ti to dal?
Fakt já?
Děláš si prdel, zlato?“
Tátům za dárky děkujou jen idioti.
Víte, co se stalo minulý týden?
Můj syn mě přistihl při sexu a rozrušilo ho to.
„Chceš mámě ublížit?“ Tak říkám: „Ne, neboj.“
„Tak ať tě nevidí, jak si to rozdáváš s chůvou.“
Já se trochu bál mít dítě kvůli tomu, čím se živím.
Živím se břitkými vtipy. Bál jsem se,
že s dítětem vyměknu a ztratím ostrovtip.
Ale povím vám pravdivý příběh.
Nedělám to často, tak mi to dopřejte.
Je ze dne, kdy jsem se stal otcem.
Pokud nemáte děti, nejspíš to neznáte.
U dveří stojí taška do porodnice, kde je všechno, co potřebujete.
Dupačky, plenky, kosmetická taštička, noční košile,
župan... Všechno to je v tašce, kterou stačí popadnout.
U prvního dítěte ji máte sbalenou dost dopředu.
Fakt. Ještě mi neuschlo péro a už stála v chodbě.
A ještě že tak, protože ve 34. týdnu
se dostavily komplikace.
Jeli jsme do porodnice
a ve 34. týdnu jsme museli na akutní císařský řez,
což byla muka.
Když porodíte v 34. týdnu, zjistíte, že nejvíc záleží na vývoji plic.
Má je dostatečně vyvinuté, aby mohlo samostatně dýchat,
nebo ho čeká intubace a všechno to drama s tím spojené?
Moje dítě je mělo naštěstí dost vyvinuté,
aby dýchalo samostatně, ale bylo nedonošeňátko.
Průměrná porodní váha je v Británii 3,6 kilo.
Náš syn měl necelých 1,8 kilo.
Když mi ho podali, pořád ještě s pupeční šňůrou,
vešel se mi do dlaní.
A pro muže je to binární.
Nemáme devět měsíců těhotenství a hormony, aby nám došlo, že jsme rodiče.
A pak to přijde. Najednou je tu někdo důležitější než my,
o koho se musíme starat, protože je to naše práce.
A můj první úkol jako rodiče, co jsem pro syna musel udělat,
bylo najít mu něco na sebe.
Protože v té tašce do porodnice byly jen dupačky standardní velikosti,
jakou všichni čekají.
Ale ne vždycky to vyjde.
Naše dítě se narodilo předčasně.
Sestřičky mi poradily, kam jít.
Asi tři bloky od nemocnice je obchod,
kde mají oblečení pro děti.
S oddělením pro nedonošeňátka.
Nikdy v životě jsem tak malé dupačky neviděl.
Pohled na ně láme člověku srdce.
Nevěříte, že by se lidská bytost
vešla do něčeho tak křehkého a maličkého.
Je to jak oblečení pro panenky.
Tak tam přiběhnu, vyberu správnou velikost.
Měli troje, tak je nesu ke kase
a milá pokladní se ptá: „Chcete i ramínka?“
„Na to už je trochu pozdě.“
To je úleva!
Byl jsem táta asi 90 minut a říkal jsem si: „Bude to jako dřív!”
No fakt. Kdybyste viděli, jak se zatvářila...
Chtěl jsem je, ale ona mi je odmítla dát.
Nedávno mě moje holka zaskočila. „Jakých deset věcí máš na mě nejradši“?
„Mám rád tvůj optimismus.
Deset? Nechceš se uklidnit?“
Nedal jsem ani tři, ale neutekl jsem.
Máme tu nějaký zasnoubený pár?
Vy dva máte před svatbou? Jak se jmenuješ?
- Chris. - Chris.
- A jsi... - Z Austrálie.
Z Austrálie? Odkud?
- Ze Sydney. - Tam to známe.
Super. A ty jsi z...
- Místní. - Jak se jmenuješ?
- Leann. - Ahoj, Leann. Ahoj, Chrisi. Gratuluju.
Jak probíhaly samotný zásnuby?
Protože máme střední a dělnickou třídu.
To jsou dvě... Znáte to?
Vysvětlím to.
Zásnuby střední třídy jsou klasický klišé.
Chlap poklekne, vytáhne krabičku s prstýnkem,
otevře ji, diamant se jí třpytí v očích, navlíkne jí prstýnek.
Ví, co přijde. Není blbá. Ale on to stejně řekne.
„Uděláš mě tím nejšťastnějším mužem a vezmeš si mě?“
Ona brečí, on brečí, tečou jim soply.
Velmi emotivní den.
A pak se fotí i s prstem, aby nevypadal tlustě.
A ona to pošle všem, koho zná.
Klasický zásnuby střední třídy.
Je to klišé, ale jen proto, že to lidi rádi.
Zásnuby dělnický třídy probíhají trochu jinak.
Ty probíhají tak, že žena, ne muž, děkuju pěkně,
žena nachčije na klacek.
„Budeme se brát.“
Jak probíhaly ty vaše?
- Jako ty druhý. - Jo? Není se za co stydět.
Dvojnásobná gratulace.
Ale jak jinak. Je z Austrálie.
Tam jste nóbl, když máte jméno dítěte vytetovaný bez chyby.
Kdo je tady v dlouhodobým vztahu, ale partner ještě nepokleknul?
To bylo hlasitý. Kterej to je?
Tenhle? Jak dlouho jste spolu?
- Deset a půl roku. - Jak se jmenuješ?
- Daniela. - Ahoj, Danielo.
- Ahoj. - A ty?
- Louie. - Louie.
Chceš vědět, proč tě ten chlap nepožádal o ruku?
Vidím to odsud.
A ta ironie tě zničí.
Protože tě ještě nepožádal ze stejnýho důvodu, z jakýho ho miluješ.
Říkám „chlap“, ale měl bych říct „kluk“, protože se mu v očích zračí dítě.
Jsi snílek, viď, Louie? Je to snílek, Danielo.
Je to snílek a myslí si, že jednou by mohl najít lepší.
Ale neboj se nic.
Jednoho dne to vzdá a smíří se s tebou.
Chci tím říct, dámy, že zásnuby nejsou romantický.
Chlapi u nich klečí, protože už to vzdali.
Moc nerozumím vtipům o tchyních.
Nikdy jsem je nechápal,
protože kdo je vaše tchyně, když se nad tím zamyslíte, pánové?
Duch Vánoc příštích.
Počkáme, až vám to dojde.
Vaše tchyně je to, co vám přišlo poštou.
Takže se budete brát?
- Znáš její mámu? - Jo.
Fakt? Dobře.
Tak si ji představ.
A pokud si nedokážeš představit, že ji bereš zezadu...
nemá váš vztah budoucnost. Tak...
Na něco se zeptám. I když nerad.
Ojel bys její mámu?
A očekávám odpověď. Ano nebo ne?
- Jo. - Takže jo? Jenom...
Správná odpověď.
Sice je to nepříjemný, ale trefil ses.
Takže ji fakt miluješ.
Vysvětlím vám to.
Vezmeš si tuhle krásnou ženu. Jsi krásná.
Teď...
Ale během následujících 25 let se proměníš ve svou matku.
Nic s tím nenaděláš. Je to přirozený.
A dejme tomu, že je tvoje máma mrdlá.
Klidně se uraž.
Ale stejně si neřekne: „Přece nebudu s někým,
s kým se mi ani nepostaví.“
Vlastně je to děsně romantický.
Nevím, jestli si píšete vlastní sliby, ale mohli bychom to tam zakomponovat.
Mohl bys zacinkat na skleničku.
„Jestli ji miluju? No jasně. Vojel bych její mámu.“
Máme tu mladíky, 18 nebo 19 let, co přišli s rodinou?
Je tu někdo takovej?
- Jak se jmenuješ? - Jacob.
- S kým tu jsi? - S tátou.
- S tátou? - Jo.
- Kolik ti je, Jacobe? - Devatenáct.
Devatenáct. Jacob.
Tak jo. Vysvětlím ti to.
Ženy jsou dobrý v komunikaci.
Nejen mezi sebou, ale mezigeneračně.
Ženy mluví s holkama, aby věděly, co je čeká,
proto holky nejsou žádný blbky.
Na rozdíl od kluků.
Ty za to nemůžeš. Můžeme za to my, společnost.
Klukům chybí sexuální výchova.
Ale to se teď změní.
Jacobe, promluvíme si.
- Už jsi to probíral s tátou? - Ne.
Neboj. Teď jsem tvůj taťka já.
Chci s tebou mluvit, protože v randění nastaly zajímavý změny.
Najednou dost frčí souhlas.
Souhlas je dneska v módě.
Je to nový prstění.
Znáš šaku?
Dva do pipky, jeden do řiťky.
Máte pravdu, je mladej. Dva do fifinky, jeden do zadinky.
Řeknu ti vše, co musíš vědět o souhlasu, mladý Padawane.
Souhlas je jednorázovej. Jeden souhlas na akci. Jasný?
Takže palec nahoru na „Můžu ti dát pusu?“
nemůže a nebude nikdy sloužit jako souhlas na následující aktivity.
Neznamená to, že chce sex, anál a mlíčko na bradě.
Zapomeň, Jacobe.
Jeden souhlas na akci.
Je to jak kondomy. Jen na jedno použití.
Jo, mladá dáma ti může říkat, jak jí záleží na životním prostředí,
ale měl bys ji vidět, když opláchneš kondom.
I Greta Thunberg by řekla: „Ne, strč mi tam novej.“
Zeptám se dospělých chlapů.
Myslíte, že to kazí romantiku,
když se ptáte na souhlas u každý aktivity?
Jo.
Takže znásilňujete.
Z nich si příklad neber, Jacobe.
Bezpečnej sex si představuje tak, že si vezme kuklu.
Předehra je pro něj nehlídaný pití.
Balí holky na větu: „Ví někdo, že jsi tu?“
Ale tobě je 19.
Můžeme z tebe vytvarovat muže,
jaké do budoucna chceme. Super.
Víš, co je hlavní? Komunikace.
Mluv s tou holkou.
Ser na to, že je to trapný a že se stydíš.
Mluv s ní.
Nic složitýho.
Zeptej se: „Můžu na tebe sáhnout? Co zkusit tohle?
Už je tam?“
Ale mladíci jako ty jistě uvítají,
když souhlas nebude braný jako nutný zlo před zábavou.
Jako papírování, než tě pustí na vodní skútr.
To vyzní nejlíp, když taky stříká.
Zeptej se mámy.
Ale může to být i zábava.
Když to umíte, v podstatě to jsou sexy řečičky.
„Ale co mám teda říkat, Jimmy?“ Dobrá otázka, Jacobe.
Povím ti to.
Sexy řečičky probíhají ve třech fázích.
První. Říkej, co vidíš, abys měl jistotu, že všichni souhlasí.
„Mně stojí a ty tečeš.“
Komentuj situaci jako nadrženej Rain Man.
Druhá fáze. Říkej, co chceš.
V devíti případech z deseti to bude: „Chci tě ojet.“
To se nedá posrat, seš chytrej kluk.
Třetí fáze. Ptej se. Výhodou je, že žádná otázka není blbá.
Ptej se, co chce. „Chceš strčit prst do zadku?“
„Strčila bys mi prst do zadku?“ Všechno projde.
Ještě probereme nadšený souhlas.
Jacobe, už jsi slyšel výraz „nadšený souhlas“?
- Ne. - Dobře. Je to dobrý nápad.
Jen to označení se mi nelíbí.
Zní to, jako by měla přijít s transparentem s nápisem
„Ojeď mě, Jacobe,“
převlečená za roztleskávačku s pompomy a tancovat.
Bylo by to hezký, ale není to tak.
Nadšený souhlas znamená, že to, co říká, a řeč jejího těla
musí být unisono. Musí to být jasný.
Ne znamená ne. To znáš?
Jak jinak.
Ano neznamená vždy ano. Vysvětlím.
Když holka vysloví souhlas se sexem, ale skrz zaťatý zuby,
jako by byla v nějakým hororu...
„Jo, Jacobe, chci, abys mě ojel.“
Nedělej to.
Když vysloví souhlas, ale viditelně zkamení,
jako by ji něco mělo uhodit do břicha, nespi s ní.
Pamatuj, pokud je zaražená, nepřirážej.
Základy jsme probrali. Vypadáš, že to chápeš. Tak přitvrdíme?
Jacobe, víš, jak poznáš, že žena ovuluje?
Jasně. Ženský se hihňaj a chlapy netuší.
Poznáš to. A víš jak? Když ovuluje, chce sex.
Znají to tu všechny ženy.
Některý jsou tu s chlapama,
o který by normálně nezavadily ani pohledem.
Ale během ovulace ho ojedou.
Určitě jsou tu chlapi, co si myslí, že tu ženu svedli.
Ne, měla ovulaci. Tu noc by ojela kohokoli.
Protože se jí chce kundička zakousnout do stehna.
Imitace často nedělám,
ale nadržená vagína mi jde.
Vím, že můžu znít povýšeně. Tobě je 19, mně 50.
Shazuju tě jak doslova, tak obrazně.
Ale chci, aby sis z toho něco odnesl, tak ti dám nejlepší radu,
jakou jsem kdy o ženách, randění a vztazích dostal.
Je to moudrost předávaná napříč generacemi.
Myslel sis, že jdeš s tátou na komediální show.
Ale ne. Dneska se z tebe stal muž.
Úplně jako ve Lvím králi.
Připravenej?
- Jo. - Dobře.
Řiď se tím, a budeš v pohodě.
Můžeme?
Nestrkej péro do cáklý holky.
To je všechno.
I když potkáš sebehezčí holku,
ale přijde ti trochu na hlavu, nestrkej do ní péro.
Představ si, že je ta ženská mixér.
Máš doma mixér? Určitě jo.
Strčil jsi do něj péro? Ne.
Chytrý. Tohle je to samý.
Nestrkej péro do cáklý ženský.
Možná jsi snílek. Co já vím.
Třeba si říkáš: „Co když je to supermodelka z Paříže?“
Pokud se baví s tebou, je stoprocentně na hlavu.
Dáme Jacobovi test, ať víme, jak na tom je.
To dáš, Jacobe.
Víš o tom, že existují různé druhy souhlasu?
Jo, jasně.
Tak nám je přibliž.
Tohle byla taková bonusová lekce.
Oblbovače neoblbneš, mladej.
Tak si to projdeme. Svolení k sexu máš.
To je hlavní. Vrcholný číslo večera. „Souhlas se sexem.“
Všechny sice zajímá tohle, ale jsou i další souhlasy.
Třeba souhlas k vytáhnutí péra.
Kdy je vhodná chvíle ho vytáhnout?
Něco ti řeknu. Vyzkoušíme si to.
Přehrajeme si to. Škola hrou.
Zábava, ne?
Představím ti pár situací a ty řekneš, jestli ano nebo ne.
Jestli je vhodná chvíle ho vytáhnout. Jsi pro?
Povzbuďte ho trochu.
Přesně tak. Super. Tak jo.
První situace. Pozval jsi holku na rande.
Souhlasila, že s tebou půjde. Proč by taky ne? Jsi skvělá partie.
Je sedm, jdeš ji vyzvednout, zazvoníš na zvonek... „Ding-dong“.
Otevře, celá načančaná.
A ty tam stojíš s pérem venku. Ding-dong.
Ať si hezky prohlídne, co ji čeká.
Nemá smysl ztrácet čas, kdyby se jí to nelíbilo.
- Tak co? Ano nebo ne? - Ne.
„Ne“ je správná odpověď!
První jsi trefil.
Druhá situace. Jste na večeři, je to skvělý.
Povídáte si, směješ se jejím vtipům, ona zas těm tvým.
Trochu to mezi váma jiskří.
Tak řekneš: „Dej si dezert, ale nech si místo na mýho slaďouše.“
Tak co? Ano nebo ne?
Možná.
Vždyť to není tak těžký, mladej.
„Možná“?
Sedíš v restauraci mezi lidma a kolem vás je jídlo.
- Ano nebo ne, Jacobe? - Tak ne.
Správně.
Třetí situace.
Jste zpátky u ní. V domě jste jen vy dva.
Sedíte na gauči, líbáte se, mazlíte.
Sundal jsi jí tričko.
Poznámka, ten zvuk si jen představuj.
Někdo mu to říct musí.
Spoustě žen jsem právě něco objasnil.
Vrtalo vám hlavou, proč se tváří tak nepřítomně,
když vám troubí na kozy?
Soustředí se na ten zvuk.
Tak jo. Líbáte se, sundal jsi jí tričko.
Je mokřejší než ponorka s otevřenými okny.
Jako vydří kapsa.
Vlhčí než tučňák na mydlinách.
- Je čas vytáhnout péro? - Jo.
Ne, Jacobe! Ne!
Úchyle! Zlej Jacob!
Ne! Nevytahuj péro!
Nikdy... Dívej se na mě!
Nevytahuj péro, úchyláku!
Zlej Jacob!
Nevytahuj péro!
Nikdy nevytahuj péro...
Nikdy ho nevytahuj!
Nevytahuj péro!
Nikdy nevytahuj péro, Jacobe!
Počkej, až ti ho vytáhne sama.
A máš vyhráno.
Moc děkuju, že jste přišli. Vážím si toho.
A to je vše. Moc vám všem děkuju. Dobrou noc!
Moc děkuju. To je od vás milý.
Díky, že jste přišli.
Mějte se, šťastnou cestu. Dobrou noc!
Překlad titulků: Anna Farrow.