Downloaded from YTS.MX
Hyvät naiset ja herrat, tervetuloa lavalle,
Official YIFY movies site: YTS.MX
herra Jack Whitehall!
Juommeko tänä iltana, Lontoo?
Drinksuille!
Minä olen itse asiassa vesilinjalla.
En halua aloittaa masentavalla nuotilla,
mutta minulla oli tilanne äskettäin.
En sanoisi sitä interventioksi. Vahva sana.
Käytännössä ystäväni veivät minut sivuun.
He olivat huolissaan juomisestani.
Ajattelin, että hitto. Pitää tehdä asialle jotain.
Olen ylpeä voidessani sanoa, että viime viikolla -
tuli täyteen puoli vuotta siitä,
kun viimeksi näin heidät.
Kahdentoista askeleen päässä niistä luusereista.
Luin äskettäin artikkelin…
Miksi sanon lukeneeni artikkelin? Näin TikTokin.
TikTokin mukaan punaviinillä on paljon terveyshyötyjä.
Että silleen.
Takapenkissä hurrasi alkoholisti, ei lääkäri.
Siitä tietää, että juo liikaa,
kun valitsemallasi alkoholilla on terveysvaikutuksia.
Vuosien saatossa olen kerännyt yhden joka juomasta.
Testataan sitä tänään.
Huutakaa lempijuomianne.
Yritän kertoa niiden terveyshyötyjä.
Vodka voi pienissä määrissä alentaa kolesterolia.
Valkoviini sisältää ellagiinihappoa, joka on hyväksi verenkierrolle.
Jägerpommi!
Jägerpommit pitävät skarppina myöhäisillan ajossa.
Otan vielä yhden.
Stella? Hiton Stella.
Aluspaidassa, aye.
Otetaan kierros oluita. Kuulin Guinnessin takana.
Stellassa on riboflaviinia, joka edistää punasolujen tuotantoa.
Sanoit Guinness,
joka on rautapitoinen stout, joka tukee immuunijärjestelmää.
Artesaani-IPA kertoo, kuka kavereistasi on torvelo.
Alkoholittomat oluet trendikkäitä. Niitä on kaikkialla.
Se on lähtenyt lapasesta.
Eilen näin alkoholitonta sambucaa.
Kuka ostaa alkoholitonta sambucaa?
Kukaan maailmanhistoriassa ei ole tilannut sambucaa,
jos ei ole oltu umpitunnelissa.
Kukaan ei juo sambucaa sen ihanan makuprofiilin takia.
Se ei ole virvoke. Se on tappio.
Se on hirvein olemassa oleva juoma.
Se maistuu Bertie Bassettin kasseilta.
Se on niin hirveää, että ainoa tarjoiluehdotus on "tulessa".
Markkinoilla ei ole muuta juomaa, jolle tehdään niin.
"Voi, sommelier, saanko pullon vuoden 1986 Cabernet Sauvignonia?
Ei, älä dekantoi sitä. Laita sekaan pari kahvipapua -
ja anna rovion laulaa."
Sambuca on niin hirveää, että voi lähteä illanviettoon,
hankkiutua niin humalaan,
että päätyy tappelemaan pyöröoven kanssa,
tulla heitetyksi ulos yökerhosta, koska ulostit naisen käsilaukkuun,
ja sitten runkkasit kulkurin roskapöntön takana.
Siitä huolimatta aamulla herätessä -
eniten edellisillassa kaduttaa se,
että tuli juotua sambucaa.
Se on hullua.
Meillä on nyt alkoholitonta viinaa.
Meillä on Beyond Meat.
Vapettaminen.
He vievät paheemme.
Soitin huumediilerilleni.
Hän tarjosi minulle kokaiininkorviketta, jota ei korvikkeeksi uskoisi!
Yritän vanhetessani kyseenalaistaa suhdettani alkoholiin.
Se taitaa olla minulle henkinen tuki,
koska kärsin sosiaalisten tilanteiden pelosta.
Se yllättää, koska teen tätä työkseni.
Siksi rakastan viskiä. Viski on juomani.
Se on minun juttuni, koska se hienosäätää sisäisen monologini.
Sen pienen äänen päässä.
Jos kävelen huoneeseen selvänä,
ääni päässäni on yhdistelmä isääni ja Severus Kalkarosta.
Kun tulen selvänä huoneeseen, ajattelen: "Kukaan täällä ei pidä sinusta.
Katso, miten pettyneitä he ovat, kun et tuonut isääsi.
Eivät nämä pihtarit edes tiedä, kuka olet,
nyt kun Netflix rajoittaa salasanojen jakamista.
Kaikki tuijottavat naurettavaa, uutta tukkaasi.
Ajattelit, että kun se kasvaa,
näytät Game of Thronesin Kit Haringtonilta.
Sen sijaan näytätkin Richard Hammondin halpisversiolta."
Tuo nauratti ihan liikaa tänä iltana.
Kun juon yhden viskin,
muutun yllättäen skottilaiseksi räppäriksi.
Yksi viski ja huudan: "Oi, oi, Jackie-poju!
Tietenkin osaat breikata! Ihan sama, onko nämä mummon hautajaiset!"
Sellainen olen skottiviskien jälkeen.
Jos juon japanilaista viskiä, kuulostan tältä.
En taida näyttää sitä.
Syytän sosiaalisista puutteistani myös kasvatustani.
Menin sisäoppilaitokseen 10-vuotiaana,
koska vanhempani olivat varakkaita, mutta henkisesti konkurssissa.
Tiedän. Tarkistan etuoikeuteni.
Sellaisen koulun käymisestä saa epäreilun etulyöntiaseman.
Kouluni on todiste siitä, että taiteet ovat täynnä yläluokkaisia.
Kaikki kävivät sitä koulua.
Emma Watson kävi sitä. Robert Pattison kävi sitä.
Se oli Tylypahka. Kävin Tylypahkaa.
Tom Hiddleston kävi sitä.
Kun tästä koulusta kirjoitetaan,
koululta tarkistetaan nimet,
enkä ole lähelläkään sitä.
Olen kouluni likainen salaisuus.
Lakaistu maton alle.
Minulla on selvästikin hauras ego, ja minun piti tarkistaa koulun sivuilta,
olenko kuuluisien entisten oppilaiden listalla.
Olen siellä, mutta ensin pitää skrollata alas noin puoli tuntia.
Olen aivan pohjalla.
Mitä tämä muka on?
JACK WHITEHALL NÄYTTELIJÄ JA KOOMIKKO
Olen soutajan alla! Hiton soutajan!
Hän voitti kultamitalin,
mutta oli veneessä, jossa oli kahdeksan muuta.
Kahdeksasosa kultamitalista? Minä olen esiintynyt O2-areenalla!
Tuosta vitsistä on helpompi pitää,
kun jätän kertomatta, että mies oli paraurheilija.
Liian myöhäistä.
Nauroitte sille jo.
Ei kiva. Häpeä, Lontoo.
Nauraa nyt yksikätiselle soutajalle.
Kerroin tuon vitsin…
Ei hän ole yksikätinen. Se ei pidä paikkaansa.
Eihän yksikätinen soutaja toimisi?
Vene kiertäisi ympyrää. Lopettakaa. Ei.
Halusin sanoa tämän.
Olen puhunut tästä iskusta herkälle egolleni.
Olen valittanut siitä, että kouluni ei ole minusta ylpeä -
podcasteissa, radiossa ja televisiossa.
Olen kertonut siitä maailmalle.
Tarinan opetus on,
että täytyy varoa, mitä toivoo.
Puoli vuotta sitten koulustani tehtiin juttu.
Se kertoi opettajasta, joka oli pidätetty,
koska hänen läppäriltään oli löydetty laittomia kuvia.
Lehden otsikko:
"Perverssiopettaja pidätettiin Jack Whitehallin entisessä koulussa."
Missä Emma Watson on nyt?
Mies ei edes opettanut koulussa, kun olin siellä.
Heillä oli kuva minusta artikkelissa.
Virnistelen professori Namu-Jammun vieressä kuin mikäkin muusa.
Mitä hittoa tuo on?
Älkää käyttäkö tuota kuvaa.
Se on hirvein kuva, joka minusta on ikinä otettu.
Tuo kuva on niin hirveä, että jos se olisi löydetty läppäriltä,
miestä ei olisi pidätetty.
Koulun piti tehdä minulle ohraisesti myös kuvatekstissä.
He pitivät tarpeellisena huomauttaa,
että paatunut perverssi on vasemmalla.
PAATUNUT PERVERSSI, VASEN, OPETTI YKSITYISKOULUSSA
Törkeää.
Oudoiten tarinaan reagoi äitini.
Tapasin äitini noin viikko artikkelin julkaisemisen jälkeen.
Menin hänen luokseen. Äiti oli keittiössä iso virne kasvoillaan.
"Näin sinut lehdessä."
Kysyin, lukiko hän jutun.
"Kaikki julkisuus on hyvää julkisuutta."
Se ei taida päteä tässä kontekstissa.
Selvyyden vuoksi sanon, että hän ei kosketellut minua.
Tiedättekö, mitä äitini vastasi? "Älä pahastu.
Et varmaan vain ollut hänen mieleensä."
Mitä?
Viimeinen niitti oli se, kun luin artikkelin rungon.
Otin sen mukaani.
En välitä siitä. Halusin vain jakaa sen kanssanne.
Otin sen äitini jääkaapista.
Pitäkää listasijoitukseni mielessä, kun puhe tulee koulustani.
Ehkä huomaatte, miksi se ärsytti minua.
En ole ollut ainoa kuuluisa entinen oppilas artikkelissa.
Tämä on hienovaraista.
"David Chambersia vastaan on nostettu syyte.
Hän toimi opettajana eliittikoulussa,
jonka entisiä oppilaita ovat esimerkiksi Jack Whitehall -
ja Ghislaine Maxwell."
Emme ole parivaljakko!
Mitä tämän toimittajan päässä liikkui?
"Kirjoitan jutun pedofiiliopettajasta.
Kenen nimen mainitsen? Tuomitun ihmissalakuljettajan -
ja Jättiläiskoira Clifford -tähden?"
Älkää laittako noita kuvia juttuun vierekkäin.
Näyttää siltä, että vien Cliffordia pois käräjäsalista -
sen todistuksen jälkeen.
Tuhma koira.
Olemme ystävystyneet. Meillä on yhteys.
Olette valmiita kuulemaan kovaa materiaalia.
Tämä on vakava asia.
Olenko ainoa,
jonka mielestä ne robottitestit ovat yhä vaikeampia?
Tämä ei ole se vakava juttu. Vain asia, jonka haluan sydämeltäni.
Mitä hittoa siellä pelleillään?
Löysin pyöriä kattotelineistä.
Autoja pysäköitynä muurien taakse.
Yhtenä päivänä etsin veneitä.
Yksi niistä oli puussa.
Onko kukaan muu kokenut sitä hetkeä,
kun olet tehnyt robottitestin yksiksesi ja epäonnistunut siinä niin monta kertaa,
että alat miettiä, että hittolainen,
ehkä olen sittenkin robotti?
Ehkä robotit tajuavat olevansa robotteja juuri tällä tavalla.
Koska ne eivät tiedä,
koostuuko liikennevalo valolaatikoista vai myös niiden pylväästä.
Tämä on eksistentiaalinen kriisi!
En ole huomannut kymmentä liikennevaloa peräkkäin.
Olen joko robotti tai pyöräilijä.
Kyllästyn kyberturvallisuuteen.
Vitsailen pankin kanssa, kun minulta kysytään turvakysymyksiä.
"Hei, herra. Kysyn nyt turvakysymykset. Ensin, mikä on äitinne tyttönimi?"
"Myös Whitehall. Haluamme pitää verilinjan puhtaana."
Tai suosikkini: "Missä tapasitte vaimonne?"
Pankkini on lain mukaan hyväksyttävä vastaus:
"Juuri nyt, muru."
Tyttöystäväni suuttui äskettäin,
koska olen tallentanut hänet puhelimeeni hänen koko nimellään.
Hän sanoi: "Olemme seurustelleet kolme vuotta,
ja olen puhelimessasi koko nimelläni?
Olen tyttöystäväsi, en liikekumppani. Minulla pitäisi olla joku söpö lempinimi."
Hyvä on sitten.
Muutin nimen. Hänellä on nyt söpö lempinimi.
Kerronko sen? Se on vähän siirappinen.
Ette sitten tuomitse.
Se on "Yhden yön juttu, joka ei koskaan lähtenyt".
Saan kertoa tuon vitsin,
koska minun nimeni on sata kertaa pahempi.
Olimme seurustelleet puoli vuotta,
kun näin tyttöystäväni puhelimessa, että numeroni oli nimellä "Jack",
ja sitten suluissa "Lontoo".
Mitä hittoa?
"Tunnen monta Jackia?" Kuinka hiton monta?
Hän on tekniikkatietäjä. Hänellä on sovellus kaikkeen.
Hänellä on Flo-sovellus. Tiedättekö sen?
Siskot! En tiedä, mitä tuo oli.
Flo on kätevä sovellus.
Siinä on kuitenkin se vika, että siinä ei ole toimintoa,
jolla sen voi yhdistää kumppanin puhelimeen.
Hän on minua edellä.
Se olisi mullistava muutos.
En tarkoita, että tarvitsen yksityiskohtia.
Mutta eikö olisi uskomatonta,
jos Flo-sovellus voisi lähettää puhelimeeni ilmoituksen -
niistä kolmesta päivästä, jolloin minun on tukittava leipäläpeni?
Hän varoitti minua etukäteen, kun aloimme seurustella,
että hän kärsii pahasta PMS:stä.
Todella pahasta. Viisi tai kuusi kertaa kuussa.
En ole lääkäri, mutta minusta se on jotain muuta.
Kävi ilmi, että niin olikin, sillä hänellä oli diagnosoimaton diabetes.
Se aiheutti kaiken. Onko täällä diabeetikkoja?
Heiluttakaa insuliinikyniänne!
Älkää! Se on tärkeä osa pakkausta.
Hän on diabeetikkoyhteisön jäsen.
Sinä iltana, kun juonsin Brit Awardseja -
O2-areenalla, hän sai sen.
Ei saanut sitä.
Ei sillä tavalla, että diabetes tarttuu.
Hän sai pureman diabeetikolta, joka luuli häntä jättikarkiksi.
Gaalailtana saimme tietää, että hänellä on diabetes,
koska hän sai hyperglykeemisen kohtauksen ja meni tajuttomaksi.
Hän pyörtyi kesken Harry Stylesin esityksen.
Tiedän. Melkoinen sattuma.
Monet katsoivat epäillen. Minä kaikista vähiten.
Ensihoitaja yritti elvyttää häntä.
"Hänen verensokerinsa on vaarallisen korkea."
Mietin, johtuisiko se kuitenkin Watermelon Sugar -kappaleesta.
Rehellisesti sanottuna minäkin koin paljon hyperglykemian oireita,
kun katsoin Harry Stylesin esitystä.
Huimausta, hengenahdistusta.
Erektio ei ole yksi oireista.
Hänet vietiin ambulanssilla,
ja päädyimme ensiapuun.
Sellaisiin jatkotunnelmiin en tosiaan ole tottunut.
Vuotta aiemmin seurustelin Stormzyn ja Rag'n'Bone Manin kanssa.
Kiva nähdä taas, muuten.
Ignoorasit minut aiemmin. Se oli kiva.
No,
olin jatkoilla heidän kanssaan vuotta aiemmin.
Tällä kertaa oli sairaalassa, tyttöystäväni vuoteenomana -
käsivarret täynnä letkuja, ja minä mietin odotushuoneessa -
huolissani siitä, etten enää näkisi elämäni rakkautta.
Kiitos.
Emme tienneet, milloin Harry palaa Britanniaan.
Diabetes oli todellinen shokki. Tyttöystäväni ei vaikuta diabeetikolta.
Jotta voitte kuvitella hänet, jaan teille tämän tiedon hänestä.
Ennen kuin seurustelimme,
hänet yhdistettiin erääseen vanhahkoon näyttelijään.
Puunhalailijatyyppiä.
Leonardo DiCaprio.
Leonardo Di-hiton-Caprio.
Kivat saappaat täytettäväksi.
Tiedättekö, miten masentavaa se on?
Tietää, että tyttöystäväsi on kanssasi vain siksi,
että hän täytti 26.
"Tiktok, mene jo."
"Tule tänne. Tämä Jack ei päästä irti."
Se on myös masentavaa, koska en voi enää katsoa hänen elokuviaan.
Rakastin hänen elokuviaan.
En voi katsoa niitä ajattelematta heitä.
Niin. The Departed, Gangs of New York.
Ketä minä huijaan? En voi katsoa Titanicia enää.
Lopussa hurraan jäävuorelle.
"Hyvä, Rose! Upota hänet!"
Hänelle se on vielä pahempi.
Hän joutui vaihtamaan Wall Streetin suden -
Lontoon labradoriin.
Tyttöystäväni on ollut upea diagnoosinsa suhteen.
Hän tekee sitä omansa.
Hän puhuu siitä, kouluttaa ja lisää tietoisuutta.
Hän julkaisee mahtavia videoita Instagramissa.
Hän on mokannut vain kerran. Se oli iso moka.
Hän teki videota insuliini-injektioista Instagramissa, julkisesti,
joka päättyi lauseeseen:
"Loppujen lopuksi se on vain pieni tökkäys.
Olen niin tottunut siihen,
että enää en edes tunne sitä."
Hän käytti juuri noita sanoja,
koska se 10 sekunnin pätkä päätyi jokaiseen ryhmäkeskusteluuni,
mukaan lukien perheeni WhatsApp-ryhmään.
Näin huomasin, että isäni osaa käyttää sekä suurennuslasiemojia -
että munakoisoemojia.
ISUKKI ET PERINYT SITÄ MINULTA
Heh-hemmetin-heh.
Tuo on tärkein asia, johon diabetes vaikuttaa parisuhteessa.
Haima ei tuota tarpeeksi insuliinia,
joten verensokeria on valvottava.
Raskaan liikunnan jälkeen se voi laskea vaarallisesti.
Tosielämässä se tarkoittaa sitä,
että tiedän täsmälleen, kuinka hyvin olen suoriutunut -
makuuhuoneessa -
sillä perusteella, mitä tyttöystäväni syö jälkikäteen.
Jos tyttöystäväni ahmii seksin jälkeen kokonaisen jätti-Tobleronen,
voin onnitella itseäni. Hyvä, Jack. Hyvää työtä.
Jos hän syö yhden Skittlen,
tiedän, että on varaa parantaa.
Hän sietää niin paljon.
Seurusteltuamme kolme vuotta pyysin häntä kertomaan rehellisesti,
huomasiko hän varoitusmerkkejä.
Hän vastasi, ettei niitä ollut.
Ajattelin, että onpa söpöä.
Sitten hän sanoi: "Sateenkaarimerkkejä oli paljon."
Jestas sentään.
Melkein läikytin mimosani. En voinut uskoa sitä.
"Pilasit tämän pohjattoman brunssin."
Totta puhuen kuulen sitä melko usein.
Kun asuin Amerikassa, amerikkalaiset sanoivat usein:
"Jack, emme keksineet, oletko britti vai homo."
Niinpä. Senkö takia, koska ojennan pikkurillini,
kun imen munaa?
Olen huomannut myös, että makumme on täysin erilainen.
Se ei ole epätervettä.
Joidenkin mielestä on tosi rakkautta -
pitää samoista asioista ja päättää toistemme lauseet.
Onko se? Ja paskat.
Aito rakkaus on rakastamista,
vaikka inhoaisi kaikkea, mistä toinen pitää.
Emme ole samaa mieltä mistään. Koomikoista, televisiosta.
Hän pitää ohjelmasta, joka seuraa oppimisvaikeuksista kärsivien deittailua.
Love Island.
Tyttöystäväni pitää myös toisenlaisista sarjoista.
Hän tykkää katsella niitä iltaisin.
Yleensä silloin, kun olemme sängyssä halailemassa.
"Mitä katsomme sillä välin, kun nukahdamme toistemme syliin?"
"Miten olisi Connecticutin kannibaali?"
Miksi te naiset haluatte katsoa aitoja rikostarinoita -
juuri ennen nukkumaanmenoa?
Sitten uskaltaa herätä aamulla ja valittaa,
kuinka hirveitä painajaisia näitte.
Miksiköhän?
Nukahdit kesken sarjan, joka kertoo sarjamurhaajasta,
joka vainoaa diabeetikkonaisia.
Kysymysten takia en voi katsoa hänen kanssaan mitään.
En ole koskaan kokenut vastaavaa.
On olemassa 110-vuotiaita naisia, joilla on vakava kognitiivinen rappeuma,
jotka kyselevät vähemmän kuin tyttöystäväni TV-sarjan aikana.
Hän tarvitsee kertauksen jokaisen kohtauksen alussa.
Hän kyselee: "Kuka tuo mies on? Mikä hänen nimensä on?
Onko hän hyvis vai pahis? Miksi hän sanoi noin?"
Mitä jos kuuntelisimme ja ottaisimme selvää?
Sillä tavalla kohtaukset toimivat!
Alussa on asioita, joita emme tiedä.
Ja lopussa tiedämme vähän lisää.
Nämä ovat tarinankerronnan perusperiaatteet.
Emme opi mitään, jos puhumme dialogin päälle.
Jospa tästä lähtien kysyisimme kysymykset hiljaa mielessämme?
"Voi taivas, miten passiivis-aggressiivinen olet.
Jos et halua, että ymmärrän, istun sitten vain hiljaa.
Istun tässä tietämättömänä, jos sitä kerran haluat."
Kymmenen sekunnin hengähdystauko, kun hiljaisuus täyttää huoneen.
Teimme viimeinkin läpimurron.
Sitten seuraava kohtaus alkaa, ja taas mennään.
"Kuka tuo nainen on? Onko hän hyvis vai pahis?"
Hän on kertoja, ja hänen nimensä on Pipsa Possu!
En saisi puhua hänestä näin. Minun pitäisi puolustaa häntä.
Se on velvollisuuteni.
Minulla on vaikeuksia suhteessamme vain,
kun minun täytyy olla alfa.
Mitä tuo oli?
Nainen tuhahti tahattomasti ajatukselle, että minä olen alfauros.
Osaan olla alfa.
Myönnetään, että tämä asento ei auta. Näytän loukkaantuneelta pululta
Minulta vaaditaan naurettavan paljon,
koska mies, jonka kanssa tyttöystäväni oli aiemmin,
oli oikea miesten mies.
Hän oli kotoisin Pohjois-Englannista. Hän joi olutta. Hän pelasi rugbya.
Hän joutui tappeluihin. Usein tyttöystävänsä puolesta.
Jos joku kohteli häntä huonosti, se tyyppi sai nyrkistä.
Sanoin: "Nyt olet minun kanssani. Jos joku sanoo rumasti,
joudut vain kestämään sen."
Olen aivan eri puusta.
Jos joku katsoo häntä oudosti, minun oletetaan aloittavan kahakka.
Se ei ole tapaistani, kuten ehkä arvasitte siitä,
että käytän sanoja kuten "kahakka".
Olen loppujen lopuksi myös pelkuri.
Pelkurina sulatan epäkunnioituksen tehokkaasti.
Tyttöystäväni ei.
Oli eräs tilanne. Tein keikkoja Austinissa Yhdysvalloissa,
ja menimme keikan jälkeen jonkinlaiseen yökerhoon.
Jonotimme yökerhoon.
Jonon etupäässä oli järkkäri.
Hän oli järkäle. Kuin Aberdeen-Angus-härkä puvussa.
Hän oli töykeä tyttöystävälleni. Mitä voi odottaa? Hän on portsari.
Hän ei saanut työtä mukavuuttaan.
Tyttöystäväni painostaa minua.
"Kuulitko? Hän oli töykeä minulle.
Hän epäkunnioitti naistasi, Jack.
Annatko hänen olla töykeä naisellesi?
Seisotko siinä tekemättä mitään, Jack?"
Jep.
Näitkö sen jätkän päätä?
En voisi satuttaa miestä mitenkään.
Ehkä korkeintaan voisin loukata hänen tunteitaan.
Muuta arsenaalissani ei ole.
Olen pelkkä nöyrä sanaseppo, Roxy.
Vaikka uskonkin sanontaan "Kynä on miekkaa väkevämpi",
olemme nyt Amerikassa.
Ja näillä mulkeroilla on aseet.
Se on totta.
Roxy ei sietänyt sitä. "Miksi annat hänen häpäistä minua?"
Sitä sanaa hän hoki. Häpäistä.
Koska olemme yökerhon jonossa,
emme keskiajan Ranskassa.
Ehkä olisi pitänyt tehdä niin.
Ensi kerralla, kun portsari häpäisee naiseni,
näytän portsarille kunnon pukudraamat.
Ensi kerralla, kun portsari on töykeä,
kävelen Wetherspoonin jonon kärkeen,
vetäisen sukkani pois -
ja lyön häntä kasvoille.
"Vaadin hyvitystä!
Te olette tahrannut tämän nuoren neidon kunnian.
Tämä on se päivä, kun saatte syödä julkeat loukkauksenne,
sinä proteiinia ryystävä nakkisorminen mulkku!
Kutsun teidät käsirysylle parkkipaikalle!
Aikanne on tullut tavata illan tanssiparinne,
Lordi Vasenkoukku ja Lady Kanttuvei.
Leijun kuin perhonen, pistän kuin herhiläinen.
Ja lanteeni ovat kuin Shakiralla, koska käyn hiihtämässä."
Ongelmani on, että en ole väkivaltainen,
mutta parin drinkin jälkeen tykkään keppostella.
Tästä jutusta en ole ylpeä.
Tämä tapahtui nuoruudessani.
Olin Ibizalla reiveissä yökerhossa.
Sanotaanko, että juomia oli nautittu.
Ehkä myös lisäaineita.
Olin Ibizalla, mutta leukani oli mantereella.
Siinä tilassani -
yksi ystävistäni haastoi minut avaamaan vieraan miehen nutturan.
Ajattelin, että juku, siinäpä vasta mahtava idea!
Olen kostaja, joka parantaa maailmaa -
hävittämällä typeryksiä yksi miesnuttura kerrallaan.
Löysin saaliini. Hän oli varsinainen äijä.
Hihatatuoinnit, tiukat farkut, rintalaukku.
Nuttura keikkui kuin viimeistä päivää.
Hän näytti roidatulta My Little Ponylta.
"Hitto vie."
Seurasin saalistani hetken.
Uskoin saavani nutturan auki, ilman, että mies huomaa.
Spoilerivaroitus,
en onnistunut.
Hiivin hänen taakseen.
Leijun humalassa hänen päänsä päällä kuin koura tivolin pelikoneessa.
Siinä vaiheessa humalani katosi hyvin nopeasti.
Onnistuin tarttumaan nutturaan huomaamatta.
Kun nykäisin sen pois, mies tajusi, mitä tapahtuu.
Hän kääntyi ympäri raivoissaan, hiukset kasvoille valuen.
Hän kysyi: "Miksi hitossa teit noin?"
Sanoin: "Koska olet sen arvoinen."
Lausuin viimeisen lauseen juuri noin.
Musiikki oli kovalla, joten mies ehkä kuuli:
"Anteeksi. Tässä on pompulasi."
Taisin pilata tukkani loppunauhoituksen ajaksi.
Voi ei. Onko nyt parempi?
Missä olinkaan? Ai niin. Hölmöilemässä.
Miksi hitossa elvistelen sillä?
Se ei ole soveliasta käytöstä keski-iän kynnyksellä olevalle miehelle.
Tämä taitaa olla viimeinen keikka, jossa se sopii.
Tylsien kännitempausten esittely.
Kuten monet teistä tietävät,
olen saavuttamassa aikuisuuden mestaritason,
koska tyttöystäväni on nyt raskaana.
Se ei ole minun.
Ei, tämä on kaunis kuva.
Kiitos.
Se on söpö. Rento, kotona otettu kuva.
Perheellemme ja ystävillemme Hello! -lehdessä.
Hän halusi käyttää tuota kuvaa.
Tämä heijasti tarkemmin mielentilaani silloin.
Älkää viitsikö. Itsekin näyttäisitte samalta.
Ettekö näe yhtäläisyyttä? Oikeasti?
Ei, lapsi on minun. Se on totta.
Ja se tapahtuu.
Se on hullua, koska koeaikaa ei ole.
Ei palautusoikeutta.
Kun vauvan pudottaa kylpyyn, sitä ei voi laittaa riisipurkkiin -
ja toivoa parasta.
Yritin kysyä neuvoa ennen kuin tein tämän suuren päätöksen.
Se on vaikeaa. Muilta vanhemmilta ei voi kysyä.
Heiltä saa vain mustavalkoisen vastauksen.
Yhdessä ääripäässä ovat vanhemmat, jotka puhuvat siitä hullulla innolla.
Synnytyksen ihmeestä.
Aivan kuin muut eivät olisi kokeneet sitä.
"Voi, se muuttaa elämänne."
Kuin ne törpöt, joilla on air fryer.
Toisessa ääripäässä -
ovat vanhemmat, jotka ovat kuin Vietnamin sodan veteraaneja.
Tyhjä katse. Puklun peitossa.
"Älä tee sitä! Et ollut siellä!"
Kohtasin yhden tällaisen veteraanin humalassa häissä.
Hän laukoi minulle ei-toivottuja neuvoja.
Nainen sanoi: "Näin sinun pitää tehdä vielä, kun voit, Jack.
Ota elämästäsi kaikki irti,
koska näin siinä sitten käy.
Menet naimisiin, saat vauvan -
ja elämäsi on ohi."
Okei, äiti. Kiitti kannustuksesta.
Tiesit varmaan, että tämä sambuca on alkoholitonta.
Onnistuin tekemään niin kuin monet miehet tekevät.
Viivyttelin sitä.
Hankin ensin koiran.
Monet jätkät tekevät niin.
Olimme valitettavasti kokeneet henkilökohtaisen tragedian,
ja vaihtoehtona oli joko terapia tai koiran hankkiminen.
Puhuisinko tunteistani vieraalleni?
Mikä rotu otetaan?
Roxy halusi koiran henkiseksi tueksi.
Minä halusin vahtikoiran.
Halusin oikean koiran.
Sellaisen, jonka voi nähdä Millwall-fanin käsivarteen tatuoituna.
Sellainen koira, jolla saa etäisyyttä ja kunnioitusta,
kun kävelee kohti juottolaa -
ottamaan parit lagerit poikien kanssa.
Kompromissina otimme leluvillakoiran.
Halusin koiran. Tämä on kuin Kinder-yllätys.
Se on vahtikoiran vastakohta. Minua on kiusattu sen takia.
Olin pubissa Walthamstow'ssa kavereideni kanssa.
Tiskillä oleva mies katsoi minua ja koiraani.
"Onko tuota koiraa miesten koossa?"
Laukauksia ammuttu!
Sanoin hänelle, ettei ole koiraa karvoihin katsominen.
Katso sitä vinoon, ja se repii kurkkusi auki.
Rukoile, ettei se pääse pois tästä käsilaukusta.
Hankimme noloimman rodun. Korjataan se nimellä.
Tiedättekö, miksi Roxy halusi nimetä villakoiran?
Beyoncéksi.
Ei missään nimessä.
Silloin päätin olla jämäkkä. Beyoncé-nimistä koiraa ei tule.
En kutsu sitä sillä nimellä julkisilla paikoilla.
Voitteko kuvitella minun puistossa pienen räksyttävän puudelin kanssa?
Huudan sitä: "Beyoncé! Tule takaisin isin luo!"
Anteeksi, ei käy. Ennemmin annan koiran karata.
En välitä, mitä tyttöystäväni sanoo. "Mitä koiralle tapahtui?"
"Jos pidit siitä, olisit laittanut sille hihnan."
Hän kutsuu minua koiran isiksi.
En ole sen isi, vaan isäntä. Tässä talossa on standardit.
Roxyn mukaan koiraa pitäisi kohdella kuin oikeaa lasta.
Katsoin Googlesta, onko koirille sisäoppilaitoksia.
Roxy kutsui sitä pelastuskoiraksi.
Ei se ole pelastuskoira. Maksoin siitä naiselle netissä.
Roxy sanoi, että koira pelasti hänet. Ei pelastuskoira sitä tarkoita.
Kasvattaja näki meidät kaukaa. Se oli koronasulkukoira.
Tiedättekö, mitä hän pyysi koirasta?
Viisituhatta puntaa.
Mukava tavata koomikko-kollega.
En missään tapauksessa pulita koirasta sellaista summaa.
Hinta neuvotellaan alas, älä huoli.
Koira piti tavata ensin. Minua varoitettiin siitä.
Koiran ottaa syliin, sitä haistaa, siihen rakastuu, olet kusessa.
Rahat antaa siltä seisomalta.
Ehdotin videopalaveria.
Kyllä. Pidin vähän etäisyyttä.
Järjestimme videopuhelun,
jotta Roxy näkisi koiran ja kasvattaja näkisi,
että otsassani ei lue "tollo".
Valmistelin Roxyn puhelua varten.
"On tärkeää, että et vaikuta huijarin edessä liian innokkaalta.
Jos olet liian innokas, neuvotteluasemani kärsii.
On pidettävä pokka. Viileänä, rentona, homma hanskassa.
Ne ovat periaatteemme."
Puhelu alkaa ja kasvattaja nostaa pennun kameran eteen.
Pentu aivastaa.
Tyttöystäväni alkaa itkeä.
"Voi luoja! Kaunein olento, jonka olen koskaan nähnyt!
Olen rakastunut! Tapan itseni, jos en saa sitä!"
Sehän meni kuten harjoiteltu.
Kiitos, Roxy, että vedit housuni alas,
öljysit minut ja autoit minua pyllistämään tälle naiselle."
Kuusituhatta puntaa.
Maksoin kuusi tonnia haukkuvasta vessaharjasta.
Ja viallisesta vieläpä. Minulle myytiin viallinen koira.
Se on kaunis olento, mutta viallinen.
Kasvattaja toi sen viikkoa myöhemmin. Hän oli ulkona uudessa Porschessaan.
Hän antoi koiran. Se on viallinen. Sillä on alapurenta ja hengitysvaikeuksia.
Liian vähän nännejä.
Tuo kuulostaa siltä, että toivoin tiettyä määrää nännejä.
En välitä koiran nännien määrästä, Niitä ei pitäisi olla seitsemää.
Alkulukua ei pitäisi olla.
Koiran nännien määrän pitäisi olla jaollinen luku.
"Ota valokuva koiran mahasta ja lähetä se kasvattajalle.
Haluan hyvitystä."
"Miksi saisimme rahaa takaisin puuttuvasta nännistä?"
"En välitä. Keksi syy. Sano, että ostimme koiran imetystä varten.
Yritämme vieroittua kauramaidosta, eikä hamsteri tuota tarpeeksi."
Se ei edes osaa mitään. Se on täysin villi.
Kuudesta tonnista odotin sen tekevän kärrynpyöriä ja aamiaisen sänkyyn.
Se ei osaa peruskäskyjä.
Oma Instagram-tili sillä kyllä on.
Oli ensisijaista tehdä siitä koiravaikuttaja.
Tyttöystäväni pitää tiliä itse koirana.
Hän julkaisee kuvia koirana. Lähettää minulle viestejä koirana.
Joskus se on suloista, joskus ei.
Varsinkin, kun omalta koiraltasi saamasi viestit -
ovat hieman äkäisiä.
Näin kävi äskettäin. Olin pubissa kavereideni kanssa.
Yhtäkkiä vihainen puudeli tukkii viestikansioni.
"Onko hyväksyttävää lähteä juomaan kertomatta, mihin aikaan tulet kotiin?"
"En tiedä, Beyoncé. Ei hyväksyttävämpää kuin matolle paskominen."
Kerroin kavereilleni, että joudun lähtemään,
koska Beyoncé motkottaa.
Olen kuin Jay-Z,
paitsi että minulla on 99 ongelmaa ja narttuni on yksi niistä.
Sain koiralta perverssin viestin.
Lisättäköön, että vahingossa.
Julkaisin Instagramiin kuvan, jossa olin ilman paitaa.
Tyttöystäväni laittoi tuhman kommentin. Valitettavasti hän unohti vaihtaa tilin.
Avaan Instagramin,
ja koirani on kirjoittanut vähäpukeisen kuvani alle:
"Haluan istua naamallesi."
Osa minusta ajatteli, että onneksi se on opetettu istumaan.
Se toimii. Tämä koiran hankkiminen ensin.
En ollut koiraihminen, ja nyt rakastan sitä otusta.
Jos pystyn rakastamaan räkyttävää, paskovaa,
nännipuutteista karvaturria, ehkä olen valmis seuraavaan vaiheeseen.
Joten päätimme yrittää vauvaa.
Se ei ollut helpoin matka. Matkan varrella oli mutkia.
En halua kertoa teille Instagram-suodatettua versiota elämästäni.
Menetimme vauvan. Saimme keskenmenon.
Se on kamala kokemus kenelle tahansa.
Mainitsen sen, koska sen sureminen on salaisuuden peitossa.
En puhunut siitä aikoihin. Heti, kun olin valmis puhumaan siitä,
tajusin, että muillakin oli samoja kokemuksia.
Se oli lohduttavaa.
Tyttöystäväni oli vahva koko sen ajan.
Ihailen häntä täysin. Hän oli niin sisukas.
Hän oli uskomaton, ja se muutti ajattelutapani.
Aluksi olin peloissani, hämmentynyt ja välinpitämätön lapsen saamisesta.
Yhtäkkiä halusin olla isä enemmän kuin mitään muuta maailmassa.
Kiitos.
Tunsin myös syyllisyyttä siitä, että kesti niin kauan -
aidosti innostua asettumisesta aloilleen.
Minä vitkuttelin.
Toisen vuosikymmeneni loppupuoli oli seikkailujen aikaa.
Jahtasin nautintoa.
Kolmikymppisenä onni otti minut kiinni.
Halusin myös päästä eteenpäin,
etenkin isäni takia.
Halusin edetä, jotta voisin antaa hänelle aviottoman lapsenlapsen piruuttani.
Se ei ole ainoa syy lapsen hankkimiseen,
mutta on bonus päästä ärsyttämään isäukkoa.
Mikä parasta, Roxy on Itä-Lontoosta.
Eikö olekin uskomatonta?
Michael Whitehallista tulee cockney-äpärän isoisä.
Saimme kuulla lasketun ajan.
Menimme ensimmäiseen ultraan, ja näin vauvan ensi kertaa.
Silmät ja nenä, sydämenlyönti, pieni hopealusikka suussa.
Kysyin lasketusta ajasta, ja hoitaja kävi epämääräiseksi.
"Vauvan laskettu aika on joskus syyskuun 10. päivän -
ja 12. päivän välillä."
Minusta tuntuu, että niiden välissä on päivä,
jota et halua sanoa.
Vauvani laskettu aika on 11. syyskuuta.
Roxy järkyttyi. Minä olin käytännöllisempi.
En usko, että se vaikuttaa elämäämme kovin paljon.
Emme voi nimetä lasta Osamaksi,
mutta se ei ollut listasuosikki.
"Tässä on Osama bin Whitehall. Nimi kulkee suvussa."
Jos tuo oli teille liikaa,
ette halua kuulla, mitä isäni sanoi, kun kerroin.
Tulin pois ultrasta. Roxy oli yhä järkyttynyt.
Soitin isälleni ja sanoin: "On hyviä ja huonoja uutisia.
Hyvät uutiset ovat, että vauva on terve.
Huonot taas ne, että vauva syntyy 11. syyskuuta."
Isä sanoi: "Huonomminkin olisi voinut käydä.
Olisitte voineet saada kaksoset."
Ei.
"Ei, Michael, ole kiltti. En kerro tuota Roxylle.
Saatan kyllä pistää sen ylös Netflix-erikoistani varten."
Tällä hetkellä elämäni kuluu torjumalla Roxyn sopimattomia nimiehdotuksia.
Yhtenä päivänä hän sanoi: "Tytölle voisi antaa nimen Phoenix."
Ajattelin, että ei hitossa.
Hänen piti nimeä söpönä. Minä sanoin, että se on stripparinimi.
Hän kysyi: "Mistä tiedät?"
En ole ikinä käynyt strippiklubilla,
mutta se voisi olla stripparin nimi.
Tehdään homma kunnolla. Googlaa kymmenen suosituinta stripparinimeä.
Oudon hetken ajan selasimme nimikirjaa,
ja minä googletin suosituimpia stripparinimiä.
Eräältä nettisivulta löytyy suosituimmat stripparinimet.
Phoenix ei ole siellä.
Tiedättekö, mikä on ensimmäisenä?
Roxy.
Voisimme jatkaa perheen perinteitä.
Ennen yrittämistä otimme puoli vuotta tehdäksemme haluamamme asiat.
Halusin tehdä hauskoja, spontaaneja, holtittomia juttuja,
joita ei voi tehdä, kun saa lapsen.
Roxy halusi ajaa Amerikan halki tai käydä safarilla.
Minä halusin kokeilla metaa nähdäkseni, mistä oikein on kyse.
Siihen tulee kuulemma himo.
Suostuin safarille. Hän on haaveillut siitä pitkään.
En keksi mitään pahempaa, koska kuten jo totesimme,
olen valtava nössö.
Sanoin, että teemme sen minun ehdoillani.
Jos maksan itseni kipeäksi safarista,
on tiettyjä asioita, joissa en kitsastele.
Jos olen eläinten reviirillä, haluan panssaroidun maastoauton.
Haluan oppaan, joka näyttää The Rockilta.
Halvallakin pääsee.
"Tuo mies tarjoaa safaria puoleen hintaan."
"Tuo mieskö, jolla on riksa ja polveen päättyvä vasen jalka?"
Hän tarjoaa sitä puoleen hintaan, koska hän vain vie ihmiset Serengetiin.
Se ei ole safari. Se on leijonien Foodora.
Et saa mitään, millä puolustautua.
Halusin veitsen tai aseen.
Ainoa asia, jonka sain puolustautuakseni,
oli ilmatorvi.
Pieni, pumpattava ilmatorvi.
Mietin, mitä hittoa sillä tekee.
Tööttään torvella, kun leijona raatelee hengiltä. Entä sitten?
Hälytänkö paikalle alueen muut leijonat?
Illallinen on tarjolla!
Kaikki neuvot ovat täyttä potaskaa.
Halusin tietää jokaisen mahdollisen skenaarion.
Mitä teen, jos norsu hyökkää?
Sain kuulla, että jos norsu hyökkää, pitää kiivetä puuhun.
En ole mikään orava.
Pääsisin puuhun ehkä 20 minuutissa, avustuksella -
ja jos norsu nilkuttaisi minua kohti.
En kiipeä puihin lähiaikoina,
koska näissä puissa ei ole oksia,
koska norsut ovat syöneet ne kaikki.
Et saa valita matkaseuraa autoon. Sitä ei kerrota.
Se on iso ongelma. Me kaksi safarilla.
Autossa oli kuusi istuinta. Laske sinä.
Kävi ilmi, että safarimme aikana -
jaoimme automme nelihenkisen perheen kanssa -
Floridasta.
Reagoin samoin.
Nämä floridalaiset. Miksi Floridasta tulevia kutsutaan?
Kiihkoilijat.
Kuvailen heidän ulkonäköään.
Se on tärkeää. En sano tätä karkeuttani,
mutta heidän vararenkaissaan riitti käyttövaraa.
En hauku. Kaikki tavallaan. Iso on kaunista. Kehopositiivisuutta.
Minulla ei ole ennakkoluuloja koon suhteen.
Paitsi,
jos olen jumissa autossa kanssasi nälkäisten leijonien ympäröimänä.
Siinä vaiheessa minusta tulee vähän tuomitseva.
Miellyttävästä lomasta tulikin -
kauhujen kiertoajelu.
Serengetillä ajelua joka päivä -
miehen vieressä, joka oli kebabrulla MAGA-lippiksessä.
Joka kerta, kun ohitimme leijonan, näin, kuinka se lipoi huuliaan.
Nai katseellaan pyörillä liikkuvaa seisovaa pöytää.
Olo oli kuin sushilla hihnalla.
Roxy yritti rauhoitella: "Jack, älä huoli. Jos leijonat hyökkäisivät,
ne aloittaisivat varmasti floridalaisista.
Meille ei jäisi tilaa."
Entä jos me olemmekin pikkusuolaiset?
Oletat, että olemme jälkiruoka.
Kaikista ihmisistä sinun pitäisi tietää, ettei sinussa ole tarpeeksi sokeria!
Toisena aamuna -
floridalaisen vaimo tuli safarin aamiaiselle -
yllään seeprakuvioinen paita.
"Hei!"
Ajattelin, että tämä ei käy.
Uusi yritys. Hus.
Oli pakko häätää hänet ilmatorvella vaihtamaan ylleen jotain soveliaampaa.
Olimme safarilla. Hän tuli saaliiksi pukeutuneena.
Olin niin huolissani eläimistä,
etten käyttänyt edes Axe Africa -dödöäni.
Se oli toinen asia, jota mietin safarilla.
Joka päivä mietin, miten ihmeessä seepra ei ole kuollut sukupuuttoon.
Mitä hittoa Jumala poltti, kun keksi ne?
Hän loi maailman seitsemässä päivässä.
Seepra oli valmis varmaankin 17.55 perjantai-iltapäivänä.
"Olemme jo S-kirjaimessa. Pistetään vauhtia, niin päästään pubiin.
Seepra, sinusta tulee lihava, hidas versio hevosesta.
Laitamme sinut Afrikkaan -
maailman tappavimpien saalistajien seuraksi. Onko kysyttävää?"
"Joo, vain muutama.
Jos menen sinne niiden julmien mulkkujen seuraksi,
tarvitsen varmaan jotain, millä sulaudun joukkoon.
Saisinko suojavärin?"
"Ajattelimme mustavalkoisia raitoja. Ne hoikentavat."
"Oletteko nähneet maisemaa? Kaikki on beigeä.
En ole töissä Foot Lockerissa.
Muut eläimet voivat mennä puskaan tai puuhun piiloon.
Ainoa pelastukseni on saada liput Newcastle-Juventuksen peliin.
Jos joudun pukeutumaan kuin pönttö, tarvitsen jotain puolustuksekseni.
Muilla saaliseläimillä on isot syöksyhampaat -
tai ilkeän näköiset sarvet, jotka tulevat niiden päästä.
Mitä ajattelitte minulle?"
"Mohikaania?"
"Ei asetta. Ainoastaan räikeä tukka? Kiitos paljon.
Minäkö se siinä? Jumissa keskellä syöntiaikaa -
lesboviivakoodin näköisenä."
Se lähti sivuraiteille.
Jatkan vielä floridalaisista. Toinen ongelma oli keskustelun taso.
Joka päivä hän odotti minua autossa.
Hän kysyi, mitä kaikki haluavat nähdä eniten safarilla.
Mies sanoi haluavansa nähdä tiikerin.
Onnea matkaan. Olet väärällä mantereella.
Ainoa tapa selvitä viikosta,
oli uskotella floridalaisille, että leijonat ovat homoja.
Hän ei pitänyt siitä keskustelusta.
"Mistä ihmeestä sinä puhut?
En tiedä, mitä teille opetetaan Englannissa, kaveri,
mutta sellaista ei tapahdu luonnossa.
Homoleijonia ei ole."
"Miksi leijonalauma on sitten pride?"
"Se ei ole luonnollista."
Niin oikeistolaiset äärikristityt sanovat.
Muistatteko, kun Kaunotar ja hirviö sai live action -version?
Elokuvaan tuli homohahmo.
Oikeistolaiset äärikristityt eivät innostuneet.
"Ei Disney-elokuvassa voi olla miestä, joka rakastaa miestä.
Se ei ole luonnollista."
Ei luonnollista?
Elokuva kertoo naisesta, joka panee petoa.
En ottanut tuota kuvausta Disneyn ohjelmakatalogista.
Sen pitää loppua. Aikuiset ihmiset suuttuvat piirretyistä.
Sama tapahtui Pienen merenneidon kanssa.
Ilmoitettiin, että Arielin näyttelijä on monietninen.
Rasisti-Twitter ei ilahtunut.
"Ei se voi olla. Ei voi olla monietnistä Arielia."
Hän on merenneito.
Hän on kaikkien aikojen monietnisin hahmo.
Vyötäröstä alaspäin hän on lihalajitelma.
Pahin oli tviitti, jolla oli tuhansia uudelleenlähetyksiä.
Rasistitrolli yritti käyttää tiedekortin.
Kuinka epätoivoista on tuoda tiede tähän keskusteluun?
Hän sanoi, ettei se ole tieteellisesti mahdollista,
koska merenpohjalla ei ole tarpeeksi auringonvaloa,
jotta Pienen merenneidon iho tuottaisi melaniinia.
Pitäisikö kysyä puhuvalta ravulta?
Haluatko jutella hänen kanssaan?
En kyllä usko, että tulette toimeen, koska rapu näyttää olevan rastafari.
Se on satua!
Ketä kiinnostaa?
Heidän olisi pitänyt päivittää vain loppu.
Jos Ariel on monietninen, loppu ei voi olla onnellinen.
Hänen täytyy naida prinssi,
joutua lehdistön ahdisteltavaksi ja tehdä dokumentti.
En aikonut puhua tuosta, mutta kun kerran aloitimme.
Hurratkaa, jos olette Meghanin ja Harryn tiimissä.
Hurratkaa, jos olette kuningasperheen tiimissä.
Hurratkaa, jos ei voisi vähempää kiinnostaa.
Olen teidän leirissänne.
Harmittaa heidän puolestaan,
mutta he ottivat rahaa ohjelmasta, jossa nöyryyttivät omaa sukuaan.
Haluan nähdä enemmän moninaisuutta.
Näin äskettäin ihanan, mullistavan artikkelin.
Marvel julkaisi ensimmäisen trans-supersankarinsa.
Ihanaa, ajattelin.
Ainoa ihminen, jota säälin, kun luin jutun,
oli Transformersin keksijä.
Supersankari, joka on nainen, joka oli ennen mies. Hienoa.
Mutta uraauurtavaa? Optimus Prime oli kuorma-auto.
Odottakaa, kun nuo transformerit osallistuvat naisten urheiluun.
Luuletteko, että Piers Morgania ärsyttää, että kolmannen radan uimarilla,
on epäreilu etu, koska hän syntyi mieheksi?
Odottakaa, kun hän saa kuulla, että kutosradalla on entinen sukellusvene.
Se on osoitus laajemmasta ongelmasta,
jossa jokaisella on oltava mielipide kaikesta.
Isoäitini sanoi hyvin:
"Mielipiteet ovat kuin pieruja.
On parasta pitää ne sisällään. Muut eivät arvosta niitä kuten sinä."
Siinä on viisautta.
Meidät on ehdollistettu tähän.
Mielipidettämme kysellään koko ajan ja ihan liikaa.
On Yelp, TripAdvisor, Uber ja Amazon.
Kaupassa täytyy antaa palautetta.
Lentokentän vessasta poistuessa hymiöpaneeli odottaa,
että kerrot, kuinka paljon paskantaminen hymyilytti.
Ja Twitter. Maailman vessanseinä,
joka lähettää puolivillaisimmankin mielipiteen koko maailmalle.
Mietin tätä nyt, kun olen tuomassa lapsen tähän myrkylliseen helvettiin.
Mietin, millaisen neuvon voin antaa.
Yksinkertaisin neuvo, jonka antaisin lapselleni ja muille, on:
Meidän täytyy oppia,
että on hyvä antaa ihmisten, jotka tietävät, mistä puhuvat,
puhua siitä, mistä he tietävät.
On paljon asioita, joihin en ole perehtynyt.
Siksi on olemassa monia keskusteluja,
jotka minun on parasta jättää väliin.
En sano, etteikö mielipiteitä saisi olla. Ne ovat tärkeitä.
Sanon vain, että kaikesta ei tarvitse olla mielipidettä.
Aina silloin tällöin, harvoin, tulee aika,
kun voit todella tuoda keskusteluun jotain mielenkiintoista.
Odota sillä välin vuoroasi,
valitse hetkesi ja pidä kiltisti turpasi kiinni.
Se on pitkä tapa sanoa,
etten halua lukea huonoa palautetta esityksestä Twitterissä.
Taisin viettää liikaa aikaa Yhdysvalloissa.
Yllätyin koti-ikävästä.
Haluan kertoa yhdestä hyvin synkästä hetkestä.
Olin asunut siellä noin vuoden. Yritin olla kaukosuhteessa Roxyn kanssa.
Se oli vaikeaa, ja olimme puhelimessa.
Lopetettuani puhelun olin surullinen ja yksinäinen.
Tiedän, mitä pitää tehdä. Menen syömään hyvän aterian.
Illallistan itseni kanssa.
Minua ei haittaa syödä yksin ravintolassa.
Haluan kuitenkin yksityisyyttä, kun teen niin.
Suhtaudun yksinsyömiseen kuin seksiin.
Sisään ja ulos mahdollisimman nopeasti, minimaalinen katsekontakti, äkkiä ulos,
tuota naiselle pettymys tippini koolla.
Kuiskaan nimeni emännälle,
ja hän pian tulee takaisin.
Hän kutsuu nimeäni kovaan ääneen -
käyttäen nimeäni säälittävimmässä lauseessa, jonka olen ikinä kuullut.
Hän kävelee ulos ja sanoo:
"Jack Whitehall.
Yhden hengen seurue."
Yhden hengen seurue?
En ole ikinä kuullut yhtä masentavaa kuvausta lounaastani!
Kaikki haluavat nähdä, kuka tämä säälittävä seurue on.
Joudun häpeällisesti kävelemään ravintolan läpi.
Hän istuttaa minut alas yhden hengen sääliseurueeseen.
Miksi tarjoilijat tekevät noin, jos syöt yksin?
Hän tulee pöytääni ja poistaa vastakkaisen kattauksen suurieleisesti.
Miksi he tekevät niin?
Kuin sanoakseen: "Emme halua kenenkään luulevan, että odotat seuraa.
Kaikkien ravintolassa pitää tietää, että kuolet varmaan yksin."
Jospa siirrän tuolini seinää vasten,
etten vahingossakaan katso onnellisia asiakkaita silmiin.
Tai tuo minulle pussi. Laitan sen päähäni.
Pöydän alla myös tilaa.
Jospa söisin ruokani täällä kuin koira konsanaan.
Onko hyvä hetki mainita, että on syntymäpäiväni?
"Onko herralla allergioita, vai laitanko vain 'ihmiset'?"
Sitten hän kysyy toiseksi ikävimmän kysymyksen.
"Haluatko pullovettä vai hanasta?"
No, jos noin sen sanot.
Miksi se pitää muotoilla noin?
Kaikki vesi on tullut hanasta jossain vaiheessa,
jopa kalliit, hienot vedet.
Miten luulet sen päätyneen sinne?
Tarjoilija ei ollut aamulla pellolla täyttämässä pulloja soljuvassa joessa.
He sanovat niin, koska sanoilla on voimaa.
Hanavesi tuo mieleen ruosteisen hanan kujan perällä.
Tarjoilija rahaa tautisen sammion vettä täytettäväksi, kun apukokki -
huuhtelee alapäänsä kuuman vuoron jälkeen.
Ehkä minulla on vilkas mielikuvitus, mutta ymmärrätte sanoman.
Tarjoilija tuo ruokalistan. Ajattelin, että hän ei voi olla tosissaan.
Ruoka tarjoillaan perhetyyliin.
Pilkka osui omaan nilkkaan.
Tämä on perhetyylini. Kävin sisäoppilaitoksen.
"Et ole kiinnostunut ensimmäisestä sivusta.
Siellä on jaettavat annoksemme."
Okei, tajusin. Minulla ei ole ystäviä.
Hän sanoo: "Tämä on enemmän makuunne.
Viinit laseittain."
Olin niin omahyväinen.
Sanoin: "Voi, rouva. Olette ymmärtänyt tilanteen väärin.
Olen britti.
Saatan ehkä syödä yhden hengen edestä,
mutta minä juon viiden edestä!"
Ihanaa asua maassa, jossa tuo on hyväksyttävää.
Viinipullon tilaaminen lounaalla, eikä kukaan tuomitse.
Voi luoja.
Hän on juonut pari.
Kuva iloisesta päiväjuoposta,
joka imaisee kitusiin pullon punkkua ennen yhtä.
Laitetaan se 10 punnan seteliin.
Siksi en voisi muuttaa Amerikkaan pysyvästi.
Viime vuoden lopulla melkein muutin sinne pysyvästi.
Vetäydyin viime minuutilla.
Ironista kyllä, toisessa tilanteessa en vetäytynyt,
mutta siitä on jo puhuttu.
Lopulta tajusin, että haluan kasvattaa lapseni täällä.
Haluan asettua tänne. Minä viihdyn täällä.
En sano sitä yltiöisänmaallisuuttani.
Tässä maassa on tarpeeksi ihmisiä,
joiden mukaan maata pitää rakastaa tietyllä tavalla.
On monia syitä rakastaa paikkaa, jossa asumme -
ja keitä olemme. Mitä kauemmin olin poissa, tajusin,
että kaipasin tavallisia, outoja asioita.
Losissa on aurinkoista ympäri vuoden.
Aloin kaivata tihkusadetta.
Pidän terassilla istumisesta sateenvarjon alla,
kun vaakasuora sade moukaroi keskellä heinäkuuta.
Olla se henkilö, jonka täytyy laittaa lämmitin päälle minuutin välein.
Kaipaan kunnon musiikkifestareita,
joista palataan ruokamyrkytyksen ja juoksuhautajalkojen kera.
En malta odottaa ensimmäistä mosh pittiä -
pikkuinen Phoenix-vauva rinnalleni ripustettuna.
Kävin parodiafestareilla Amerikassa, joiden nimi oli Coachella.
Kuulin naisen valittavan,
koska VIP-alueelta oli loppunut käsidesi.
Näin kerran Glastonburyssä naisen,
joka kyykisteli pisuaarin edessä ja käytti Crocseja pissasuppilona.
Ihanaa nähdä taas, rouva. Tunnistin teidät vasta äsken.
Kaipaan asumista maassa, jossa ei välitetä muotivaatteista -
julkkisten päällä.
Missä vuoden 2023 suurin muotitapahtuma on,
kun Primark teki yhteistyötä Greggs-leipomon kanssa.
He tekivät urheiluvaatemalliston!
Tiedättekö, millainen haistatus se on hyvinvointialalle?
Mennä salille samassa pakkauksessa kuin makkarapasteija.
Kaipaan huonoa ruokaamme. Lihapasteijoita. Skottilaisia munia.
Mestarien aamiainen, joka huuhdellaan alas maitoteellä -
ja kastiketta on kaiken päällä.
Me rakastamme kastiketta niin paljon,
että emme kaada sitä pikkukannusta.
Olemme merenkulkuvaltio,
kastikkeemme tulee saapua pöytään veneenmuotoisessa kannussa!
Ja tarjoillaan meille ilman hymyn häivääkään.
Jumala siunatkoon maamme asiakaspalveluasenteen puutetta!
Amerikassa kysyttiin joka suupalalla, miltä ateria maistuu.
Mikä kotiinpaluun ilo -
saada palvelua kahvilassa Bermondseyssa -
naiselta, jota ei kiinnosta,
vaikka kuolla kupsahtaisin hänen eteensä pöydälle.
Kiitos paljon, O2!
Olen Jack Whitehall.
Olette olleet upeita.
Hyvää yötä!
Kiitos!
Tekstitys: Eveliina Niemi