Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pojď ke mně.
- Je mi to tak líto. - To bude dobré.
Je mi tak líto, žes tu nebyla.
Co si teď počneme?
Tak jo.
- Musíme vybrat květiny. - Jo.
To snad ne! Vybíráme květiny tátovi na pohřeb.
Já vím.
Nechápu, proč ses odstěhovala.
Kdybych měla tvoji práci...
Já bych pro to místo zabíjela.
Děkuju za podporu a nadšení, mami.
Jdu si odložit věci.
Tak jo.
- Lilie. - Co?
Kytky na pohřeb.
Lilie.
Jsem moc ráda, že jsi doma.
Já taky.
Měl tě moc rád.
Kdo?
Táta.
Já vím.
Jo, já vím.
Co ta pohřební řeč?
Je to jedna z nejkrásnějších věcí, co jsem nikdy nenapsala.
Řekni pět věcí, cos na tátovi měla ráda.
Mami, není to nákupní seznam.
Jen pět věcí.
Jednoduše.
Od srdce.
Budeš skvělá. Bude to skvělé.
Sešli jsme se, abychom uctili památku váženého a velkorysého Andrewa Blooma.
Hluboce milovaného starosty našeho města.
Manžela obdivované Jenny Bloomové.
A otce úžasné a milé Lily.
Lily, předávám ti slovo.
Dobrý den. Děkuju, že jste přišli.
Na počest svého otce bych vám ráda řekla
pět věcí, co jsem na něm měla nejradši.
Byl...
Omlouvám se.
NÁMI TO KONČÍ
Ta židle dost vydrží.
Fakt?
Omlouvám se.
Náročný den.
Mohla bys slézt dolů?
Je mi tu dobře. Díky.
Znervózňuje mě, že sedíš na římse.
Prosím.
Smutně koukám.
Jsem v pohodě.
To snad ne.
Někde jsem četla, že koktejlové třešně zůstanou v břiše sedm let.
Nebo způsobujou rakovinu. Už nevím.
To jsem nevěděl.
Možná jsem si to vymyslela.
- Ale jsou dost hnusné. - To rozhodně.
Co se stalo?
Prosím?
Co to bylo? Nechtěla jsem šmírovat.
Bylo to kvůli ženě?
Nebo muži?
Mohla za to ta židle?
Ano.
Ve kterém bydlíš patře?
Ty první.
Poslední patro, vedle ségry s manželem.
Čím se živíš?
Neurochirurg.
To je k smíchu?
- Ježiš, ty to myslíš vážně. - Jo.
Fakt? Moc se omlouvám.
Omlouvám se. Moc dlouho jsi...
Pardon.
Studoval jsi fakt dlouho, abych se ti takhle smála.
Strašně se omlouvám.
Myslela jsem, že jsi kryptomaniak.
- To sis myslela? - Ne.
Nebo fakt drahý prostitut.
Drahý jsem.
Na líbání na pusu zapomeň.
Proč jsem tě nikdy neviděl?
Zatím jsem nepotřebovala operaci mozku.
Ale taky proto, že tu nebydlím.
Vloupala ses mi do domu?
Máš tu krásný výhled.
To mám.
Jak se jmenuješ?
Lily.
- A ty? - Ryle.
A dál?
Kincaid.
To sis právě vymyslel.
- Proč bych to dělal? - To je fuk.
A tvoje příjmení?
V pohodě. To není nutné.
- Jen se ptám. - Těšilo mě.
Dávej bacha.
Bylo by zdvořilé mi ho říct, nebudu tě stalkovat.
To ne, ale je to trochu trapné.
Tak jak?
Bloomová.
- Květinka Lilie? - Ano.
Je to ještě horší.
- Jo. - To není možné.
- Horší než Květinka Lilie? - Nemluvme o tom. Je to trapas.
Jsem posedlá květinami.
Otevírám si svoje první květinářství.
Je to můj životní sen.
Přestaň. Já ti to říkala.
Květinářka Lily Bloomová.
To sis fakt nevymyslela.
V nejhorším můžeš používat druhé jméno.
- Fialka? - Věř mi.
- Petúnie. - Ne.
Konvalinka.
- Lnice. - Blossom. Rozkvetlá.
Ty kráso, vaši tě nesnáší.
Těžko říct, táta v pondělí umřel.
Proto jsem tady.
Abych se vybrečela a potkala bohatého neurochirurga.
To mě mrzí.
Stihla bych tam dojet a vidět ho před smrtí.
Ale nejela jsem.
A sakra.
Jo.
Nahé pravdy nejsou vždycky hezké.
Já dneska viděl umřít kluka.
Bylo mu teprve šest.
Jeho brácha našel u rodičů v ložnici pistoli a omylem vystřelil.
Zkusil jsem vše.
To by nikdo...
Co to asi udělá s tím chlapečkem, co přežil?
Zničí mu to život. Přesně to.
Řekni mi další.
Nahou pravdu. To se mi líbí.
- Říkej. - Tak jo.
Já nevím...
- První sex jsem měla s bezdomovcem. - Nekecej.
Fakt, na střední.
Povídej.
Spíš byl na čas bez domova nebo na útěku.
Vyhýbáš se odpovědi.
- Ne. To je všechno. - Chci slyšet víc.
Byl to kamarád. Jmenoval se Atlas. Byl milý a neuvěřitelně šikovný.
A byl fakt v pytli.
Teď žárlím na bezdomovce.
No teda.
Tak dost.
Teď ty.
Končím. To netrumfnu.
Bylo to sexy a zneklidňující.
Šokuj mě. Řekni cokoli.
Chci se s tebou vyspat.
- Co? - Řeklas, ať tě šokuju.
Cože?
Na kolik žen tohle zabralo?
Nejsem na vztahy.
- To vidím. - Nikdy mi nešly.
Jak to víš, když jsi vztah ani sacharidy nezkusil?
- Jak to víš? - Sacharidy jím.
Nevypadáš, že se přejídáš.
Díky.
Láska není nic pro mě.
Zato slast je pěkná.
- O dost přicházíš. - Fakt?
Neodpověděls mi na otázku.
Zapomněl jsem ji.
Na kolik žen to zabralo?
Na všechny.
No, já...
Já nemůžu.
Zničím ti statistiku.
Já jsem holka, co se představuje mámě.
Jak daleko bys zašla?
Nevím. Těžko říct.
Vyzkoušej to.
Moc daleko?
Ne.
Tohle?
Záleží, co se stane dál.
Sakra.
Jo?
Ne, nemám...
Dobře, připravte sál. Tom bude operovat, já asistovat.
Jsem tam za deset minut.
- A do prdele. - Já vím. Promiň.
Ne, jen že mi teď došlo,
že jsi fakt neurochirurg.
- Varoval jsem tě. - Blahopřeju.
- To je úžasné. - Jo.
Tohle je...
Tak zas někdy.
Fakt?
Ne.
Těšilo mě, Lily Blossom Bloomová.
I mě, Ryle Siegfriede Kincaide.
To se mi líbí.
Sakra.
MILÁ ELLEN, NEŽ NAPÍŠU, CO SE STALO,
MÁM NOVÝ NÁPAD PRO TVŮJ POŘAD. ELLEN DOMA.
Díky.
Děkuju.
Nevím, o čem mluvíš.
Proč jsi v tom domě?
Máma mě vyhodila.
Proč?
Protože...
Má ráda chlapy, co ji mydlej.
Co máš s rukou?
Ježiš, smrdí až sem.
Překážel jsem.
Naši přijdou z práce kolem páté.
Kdyby ses chtěl osprchovat
nebo si vyprat oblečení,
- tak mně to neva. - Tak jo.
Fajn.
Tvoje nadšení je nakažlivé.
- Cítili jste o víkendu zemětřesení? - Jo!
- Fakt? - Jo!
Ahoj.
Díky za to oblečení.
Není zač.
Táta si ani nevšimne, že je pryč. Džíny moc nenosí.
Naši přijdou nejdřív za hodinu,
kdyby ses chtěl dívat na televizi.
Bylo zemětřesení o síle 7,2.
Epicentrum bylo jižně od americké hranice.
V takové chvíli si hned každý pomyslí:
„Bože! Moje porcelánové sošky!“
Ale já svoje zkontrolovala...
Co budeš dělat po maturitě?
Zapsal jsem se na základní výcvik v May.
Co to je?
K mariňákům.
Promiň.
Promiň, směju se tomu oblečení.
Vypadáš v tátově oblečení trochu jako Ned Flanders.
Ty zase vypadáš jako mrkev.
- Bože. - Jo.
- Mami... - Pokud to nevyjde...
Mám ráda výzvy.
Řekla jsem „pokud“.
Prodej květin šokuje nové květináře...
Proč myslíš, že to nevyjde?
- ...spadl o 45 %... - Mami.
Ty to čteš z Googlu?
Ovšem. Jak bych to věděla?
Mám o tebe strach. A Google taky.
Pozdě. Už si jdu pro klíče.
- Dobře. Dáš to. - Počkejte!
- Ničeho se neboj. - Jo.
Mluvíš jako blázen. Zatím čau.
Dobrý den. Omlouvám se.
- Zrovna jsem se přestěhovala. - Zlomte vaz.
Děkuju.
K PRONÁJMU
Dobrý den.
- Zdravím. - Dobrý den.
- Omlouvám se. - Promiňte.
- Jasně. - Neslyším vás.
- Můžu pomoct? - Můžu pomoct já?
Prosím?
Venku je cedule, že hledáte výpomoc.
Moc se omlouvám. Tu jsem tam nedala já.
- Jsem tu nově. - To vím. Vypadá staře.
Chodím tudy denně a jsem tímhle místem posedlá.
Vždycky jsem se sem chtěla kouknout a říkala si, kdo sem přijde.
- A jste to vy. - Jo.
- Jste majitelka? - Jo, Lily.
- Allysa. - Pardon, to je nechutné.
Těší mě.
Sháníte někoho na výpomoc?
Zatím ne.
Mám klíče pár dní
a teprve přemýšlím, co tu s tím provedu.
Můžu se zeptat, co tu bude?
Květinářství.
Omlouvám se.
Neovládám se.
Neumím se přetvařovat. Nesnáším kytky.
Nesnášíte kytky?
- Jo. - Aha.
Proč ne něco živého?
Proč něco, co umírá?
Znamená to pro mě víc starostí,
ale je to jen můj pohled na věc.
Mně připadají květinářství depresivní.
- Hodně štěstí. Omlouvám se. - Souhlas. Mně taky.
Mám pocit...
Jako by krása květiny...
To je směšné.
Jako by už byla krása květiny ztracena.
Jako by byla spotřební zboží.
- Ano. - Že?
O tom přesně mluvíte.
Jako by se zdůrazňovala bolest a napětí.
Je to prchavé, je to příběh.
Ale to se mi na tom právě líbí.
O to se tu snažím.
To je naprostá nádhera.
Jestli vám jde o tohle, tak se k vám hlásím.
Díky.
No...
- Ať se vám daří. - Děkuju.
- Budu číhat v okolí. - Snad mám první zákaznici.
- Je to úžasné. - Na viděnou.
Nashle.
Poslyšte...
Já nevím...
Potřebuju pomoct. Chcete práci?
To jsem přesně chtěla, když jsem sem vstoupila.
- Ano. - Tak jo.
- Paráda. - Jo.
V pět musím skončit. Jdu na večeři.
- Dneska? - Jo.
Právě jsem nastoupila.
- Skvěle. - Bezva.
- Musím si utřít povrch na kabelku. - Tady.
Děkuju moc.
Je to tu jak v Krotitelích duchů.
HLEDÁME VÝPOMOC
Zarámuj to.
Vidělas to?
Pořád to na tom drží.
Nemůžu se na to dívat.
Jo.
V BOSTONU JE VŠECHNO LEPŠÍ
Jsi jako Frankenstein, ale s květinami.
Držíme to.
Já ne. Počkej.
Vydrž, volá mi manžel.
Řeknu mu o pomoc.
- Jo. - Je to slabost?
- Držíš to? - Ne.
- Lásko. - Vůbec.
- Už dohráli. - Zlato.
- Kde jsi? - V obchodě se šéfovou. Přijď nám pomoct.
Neříkej šéfová.
Šéfová máš být ty. Koupím ti obchod.
Jsi nahlas.
- Ahoj. - Ahoj.
Budou mít na sobě overaly.
V tom baru je pivo zdarma, když máš na zápas Bruins overal.
- Nenosí to běžně. - Jsem tu.
Jo.
Lásko, vypadáš skvěle.
Vem sem i bráchu.
Nejsem za ně zodpovědná. Ani za jednoho z nich. To jen abys věděla.
- Ahoj. - Ahoj.
Sluší ti to.
- Lily. - Dobrý den. Těší mě.
Můj manžel Marshall.
Můj bratr Ryle.
Dobrý den.
- Zdravím. - Lily.
Lily Bloomová.
Ano.
- Vy se znáte? - Ne.
- Trošku. - Ne...
Potkali jsme se před pár měsíci. Svěřili jsme si nahé pravdy.
- To je... - To není...
Jsme dospělí.
- Špatně zvolená slova. - Ty jsi řekla, že jsou to nahé pravdy.
Jen jsme si povídali.
Tak se tomu teď říká? Povídání?
- My si povídáme pořád. - Super.
- Třikrát pětkrát týdně. - Bezva.
Můžu ti ukázat, co jsem tu udělala?
- Popovídáme si dneska? - Ne...
- Pojď. - Jdu si se ségrou popovídat.
Je to fakt super.
Znova se potkáváme.
Rád tě vidím.
Tak v tomhle květinářství sestra dělá, protože se nudí.
Spíš ji to tu inspiruje.
Ale je to ono.
No jo.
Jo.
To se asi budeme víc vídat.
Vážně?
Za dne z tebe jde ještě větší hrůza.
I z tebe.
Mám nápad.
Jdeme si zablbnout.
Chodil jsem na střechu a doufal, že tam budeš.
Chci tě zase vidět.
Teď mě vidíš.
Víš, co myslím.
Šup tam s tím.
Ale je to špatný nápad, co?
Kvůli ségře, kvůli tvému obchodu.
Lily, jeď!
Je to špatný nápad.
- Teď ty. - Jsi na řadě.
Ne!
Máš zákaz. Ta je moje.
Vidím tě.
- Hele! - Je to pravda.
Budeme jen kamarádi?
To se mi líbí.
Jo, kamarádi.
- Na kamarádství. - Jo.
Někde už je víkend.
Neodjíždějte. Uber už jede pryč.
Jdu domů.
V Singapuru se teď snídá.
- Doprovodím tě. - Ne.
- Bydlím kousek. - Mám to cestou.
- Bydlíš tam co my. - Slovíčkaření.
Jen aby ses netrápil, kdyby mě zabili.
Nelov v cizím rybníku.
Ahoj zítra, Lil.
- Děkuju, že se mnou jdeš, ale... - Pořád na tebe myslím.
Jsem tady.
To je právě problém.
- Řekli jsme si, že jsme kamarádi. - To jo.
Ale to už je několik hodin.
Můžu tě políbit?
- Bože můj. Ty jsi neodbytný. - Jen jednou.
Abych tě dostal z hlavy.
- To stačí? - Polibek.
Tak to hodně štěstí.
To je souhlas?
Jen jednou?
Jen jednou.
Tak jo.
Dostal jsi mě z hlavy?
Teď půjdu sama domů.
Čau, kamaráde.
- Tady je jí dost? - Jo.
- Přihrň trochu sem. - Dobře.
Chráníš tak kořeny před sněhem.
Nebo kdyby to zamrzlo.
Kořeny jsou nejdůležitější část rostliny.
- Fakt? - Jo.
To jsem nevěděl. Super.
Chceš?
Děkuju, vezmu si.
Proč jsi začala s pěstováním?
Když se o rostliny dobře starám,
odmění mě květy a zeleninou.
A když ne, zvadnou a zajdou.
Jako my.
Podívej se na ten dub.
Nepotřebuje pěstovat.
Postará se o sebe sám.
Poroste bez ohledu na všechno.
Je silný a statný.
A přežije, protože to je sakra dub.
Je to ostuda.
- Udělalas mi ostudu. - Miláčku.
- Máš ráda pozornost. - Lily nahoře spí.
Miláčku, prosím tě, ne!
Včera večer jsem slyšel,
co se dělo mezi vašima.
No jo.
Děje se to často?
To mě mrzí.
Lily.
Ujmeš se slavnostního aktu?
Ne, udělej to ty. Budu to sledovat odtud.
Doufala jsem, že to řekneš.
Tak jo.
Počkej!
Bože můj!
- To je bláznivé! - Blahopřeju.
- Bez tebe bych to nezvládla. - Ježkovy zraky.
Nevím, co jsem si myslela. Díkybohu.
To je neuvěřitelné.
Je to dokonalé. Jsi to ty. Je to skvělé.
A když nebudou zákazníci?
Ale ne. Přiletí tvoje máma.
- Máma. - Bude dělat zákaznici.
To by byla depka, kdyby byla jediná zákaznice moje máma.
Marshall přijde odpoledne. To jsou dva. Jsi v pohodě.
A je to tady.
- No teda! - Jo.
Vypadá to jako jiný obchod. Gratuluju.
- Jak to zatím jde? - Teď jsme otevřely.
Takže tvůj brácha je první oficiální zákazník?
To by sis nejdřív musel něco koupit. Zatím tu jen zevluješ.
Dobré ráno, Lily.
Dobré ráno.
Tak jo. Vezmu si tyhle.
Doručujete?
- Jsou pro holku? - Jsou.
Ale možná je pošle zpátky.
Tak jo.
Dopředu na kartičku napiš vzkaz a dozadu jméno a adresu.
Dobře.
Přivedeš tu tajemnou v pátek na moje narozky?
Potřebuju se na to připravit.
Nevím.
Ty přijdeš, Lily?
Jasně.
- Jo. - Jo.
Musí. Je moje nejlepší kámoška.
- Tak. - Děkuju.
Co jsem dlužen?
Padesát jedna.
- Prosím. - Děkuju.
- Velká chvíle. - To jo.
Děkujeme moc za nákup.
Děkujeme.
Gratuluju.
Nech toho. Díky.
- Ráda jsem tě viděla. - Čau.
Měj se.
Bože můj. To je vůl.
Napsal jako doručovací adresu jméno našeho obchodu.
Divný první zákazník.
POŘÁD NA TEBE MYSLÍM. KAMARÁD
Lily.
- No teda. - Všechno nejlepší.
- Přišla jsi. - Něco mi uniklo.
- Co to je? - To je dlouhá historie.
Vítej u nás doma.
Tady bydlíte?
- To není možné. - Náš skromný příbytek.
Chtěl jsem pro kotě něco decentního.
Bože můj.
A ani jsem si ho nevzala pro peníze.
- Vážně ne? - Ne.
- Jsi navždy má. - Jo.
Byl jsem švorc a jezdil Toyotou Camry.
Ale tou jezdíš pořád, ne?
Je to nejlepší auto na světě.
To mi nikdo nerozmluví.
Prý je to sympatické.
- Je. - Jsem muž z lidu.
- Jdu si pro drink. Hned jsem zpátky. - Díky.
Jsi muž z lidu.
Děkuju.
Kytky se ti nelíbily?
Neflirtuj se mnou.
Skotskou, prosím. Děkuju.
To nemůžu.
- Nejsme kamarádi? - Jsme.
Jasně.
S dovolením. Držíš mi ruku.
- Ahoj. - No tak.
- Co? - Co to děláš?
Nic.
Musíš toho nechat.
- Prosím. - Čeho?
Toho, jak na mě upřeně koukáš.
Jen se dívám.
Jen se díváš.
- Nechoď do obchodu, neposílej kytky. - Ségra tam dělá.
Nechoď za mnou na tomhle večírku.
- Mám z toho pocit... - Zmlkneš na chvíli?
Tak jo.
Mám tě rád.
To je ti pět?
Já se snažím.
Pokračuj.
Pojď někam, kde bude větší soukromí.
Popovídat si?
Popovídat si.
Tak jo.
Ne, přestaň.
Mám přestat?
Ne.
Ale jo. Nechci sex. Ne dneska.
Já vím.
Já jen tak s někým nespím a vím, že ty jo,
ale nerozmyslím si to. Promiň.
Já nemůžu.
Co je ti? Co děláš?
Chystám se do postele.
Jdeme spát.
Cože jdeme?
Jdeme spát.
Bože můj.
Dovolíš?
Máš pro mě něco na spaní?
- Tohle jsi ještě nedělal. - Představoval jsem si to víc sexy.
Kalhoty?
Jde ti to.
Chytračko.
Dobrou, Lily Bloomová.
Ryle, jsem moc hodná a přinesla jsem ti kafe.
- Ahoj. - Ne.
To ne.
Chápu. Není to tak zlé, jak to vypadá.
- Vypadá to dost zle. - A je.
Není to moje věc.
Tak já jdu.
Ale jedno ti řeknu.
Tenhle chlap střídá ženské jako ponožky.
- Tohle je jiné. - Fakt? Super.
Ale kdyby náhodou ne,
tak pokud od toho nic nečekáš, je to ten pravý.
Dobře.
Ale pokud chceš lásku a vztah,
tak to není ten pravý a nemůžeš za to.
Mám tě ráda.
- Jo. - Řeknu ti...
Choď se mnou.
Cože?
Choď se mnou.
Já...
Co to má znamenat?
Tak já jdu.
Moc se omlouvám, ale jen jsem sem nesla kafe.
A teď si připadám fakt trapně.
Tohle mít nemůžeš.
To je pro tebe.
Já jdu.
Normální člověk by odešel a šel na terapii.
Co tím myslíš?
Chci to zkusit.
Myslíš, že to zvládneš?
VEČEŘE NA STŘEŠE. OHÁKNI SE.
Netuším.
Ale chci tě zase líbat.
To by šlo.
Tak jo.
Ne že toho budu litovat.
Ahoj.
Dobré ráno.
Ty už sis vyčistil zuby. To není fér.
Promiň, už musím jít.
Uvidíme se večer?
Dneska večer ne. Je tu máma.
Chce vyzkoušet tu novou restauraci Root.
Umírá touhou mě tam vzít.
Máš tu mámu?
Jo. Ne že by doopravdy umírala.
- To jsem jen tak plácla. - Žes mi to neřekla?
Promiň. Tys to chtěl vědět?
Máte místo ještě pro jednoho?
Co je?
Chceš se seznámit s mámou?
Je to problém?
To není dobrý nápad.
- Au. - Ne.
Chci říct...
Ne kvůli tobě.
Ale kvůli ní.
Chci poznat matku ženy, kterou miluju.
Tohle sis zapomněl.
To není moje.
Já vím.
Taky tě totiž miluju.
Přijdeš pozdě.
Proboha, zapomeň na mě!
Jsem zadaná!
Tos vyrobil?
Jo.
Vyřezal jsem to z větve starého dubu.
Kdybys zapomněla.
Silný a statný.
Děkuju.
Fuj. Určitě od něj chytila vzteklinu.
Vstaň.
- Ne, nech toho. - Vstaň.
Dělej.
- Vaříš rád? - Miluju to.
Nouze naučila Dalibora housti.
Voní to. Co to je?
Horké čokoládové sušenky. S hořkou čokoládou a maršmelouny.
Bezva.
Máma o Vánocích utratila za čokoládu majlant.
Byly její oblíbené.
Políbila jsi mě, protože jsi chtěla,
nebo jsi jen chtěla naštvat Katie?
Jen bych...
Potřeboval bych v tom mít jasno.
Chtěla jsem.
Táta. Musíš jít.
- Běž hned. - Nezapomeň na sušenky.
Jasně. Běž hned teď.
- Běž zadem. - Dvanáct minut.
- Běž. - Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře.
- Měla ses dneska dobře? - Jo, skvěle.
Mělas toho hodně?
Jo.
To je dobře.
Udělala jsem sušenky.
Jo.
- Peču je... - Teda! Není možná!
Jo.
Mám tě strašně rád.
Já tebe taky.
Schováš mi nějaké?
- Jasně. - Slibuješ?
Slibuju.
- No páni! - Je to úžasné.
Jen se seznámíte.
- Předem se omlouvám. - Ne.
Připrav se.
Ahoj, mami.
- Strašně se mi tu líbí. - Je to nádhera.
Bože můj, to je nádhera.
- Objednáme si koktejl. - Ano.
Dobrý večer.
To je můj přítel Ryle, se kterým teď spím.
- Ryle Kincaid. Těší mě. - Mě taky.
- Víš, žes to řekla nahlas? - Vím.
Ta Allysa, jak s ní pracuju, tak to je její bratr.
Teď vidím tu podobu!
- Jsme oba po matce. - A je to tady.
Lily je prý taky po mně.
Já to vidím.
Ano.
Jablko nepadá daleko od stromu.
Ty máš ale štěstí, Lily.
A já jaké mám štěstí.
Bože můj.
Omluvíte mě? Musím si pořád mýt ruce.
Nech toho!
- Jo. - Nech nás tu.
- Bože můj. - Mami, nedělej to.
Neřeklas mi, že chodíš s tak ohromným fešákem.
Zato má dobrou povahu.
Dobře.
Kdo je to? Kde dělá?
- Nedělej to. - Co dělá?
Jsem tvoje máma.
V nemocnici.
- Ne. - Přestaň.
- Vítám vás v Root. Dáte si něco k pití? - Ano, potřebuju alkohol.
Chci zkusit negroni. Prý je vynikající.
- Ano, přinesu vám ho. - Děkuju.
Co si dáte vy?
Překvapte mě.
O co jsem přišel?
Nejste náhodou doktor?
Jsem. A budu provádět operaci, co se dělá jednou za život.
Páni. Je to nebezpečné?
- Je to riskantní operace. - Je to úžasné. On je úžasný.
Je jim pět.
Řekni mi o Bostonu.
Nejlepší roky mého života.
- Skvělé jídlo. - Jo?
A přístav.
Strejda mě tam občas bral na ryby.
Stýská se ti po tom?
Jo.
Po vojně se tam odstěhuju.
V Bostonu je všechno lepší.
Až na holky.
V Bostonu nejsi ty.
Budeš mi chybět.
Ty mně taky.
Nevím, jaks to udělala,
ale jsi můj nejoblíbenější člověk.
Ty můj taky.
Co?
Jsi si jistá?
Jo.
Nemám kondom.
- Já jo. - Fakt?
Výchova ke zdraví.
Nikdy jsem to nedělala.
Nevadí. Taky nejsem expert.
- Dělal jsem to jen jednou. - Dobře.
Znám jejich případ od narození.
Povídejte si. Jen si rychle odskočím.
- Dobře, zlato. - Jo.
Pořádně se seznamte. Hned jsem tu.
Lily Bloomová.
Atlasi.
Vypadáš...
Jo, ty...
Bože, díky.
Máma tě nepoznala.
- To je možná dobře. - To jo.
Co děláš?
Pracuju. Žiju.
Já taky.
Jo.
Šel jsi do armády?
Sloužil jsem osm let.
Skončil jsem a jsem v Bostonu.
A ty...
Co děláš v Bostonu? Jsi tu na návštěvě?
Žiju tady.
Je tu všechno lepší.
To je tvůj chlap?
Jo, to je Ryle. Je fakt úžasný.
Líbil by se ti.
- To ti přeju. - Děkuju.
Máš někoho? Jsi ženatý?
Máš přítelkyni?
- Jo. Cassie. - Jo?
Je skvělá.
To je moc dobře.
Vypadáš skvěle.
Nechci, abys měl průšvih.
Jak tě najdu? Když tě budu chtít najít.
Otevřela jsem si květinářství.
Lily Bloomová.
- Jak jinak. - V Back Bay.
Můžeš si mě vyhledat.
- Jo. Tak já už musím. - Jo.
- Pracuju. - Nepovídej!
- Tak já jdu. - Dobře.
- ...výjimečná operace. - Lily?
Co si dáš?
Víno, prosím.
Víno ne. Máš overal.
Víno zadarmo nedostaneš.
- Dám si to co vy. - Bingo.
Tři piva a vodu pro moji milou.
Vodu?
Jo. Nechtěli jsme vám to říkat tady.
Nech toho.
- No ale... - Budu táta!
- A já máma. - Jo!
Budu táta!
Je to šílené!
Jsem taťka.
Budeš skvělá máma.
Na Allysu. Je o 11 měsíců mladší,
ale denně mě učí, jak se má dospělý chovat.
- Na zdraví. - Na zdraví.
O 11 měsíců? To jste tak brzo po sobě?
Jo, tři děti za tři roky.
Chudák máma.
Tři? Máte ještě sourozence?
Jo.
Měli jsme staršího bratra Emersona.
Umřel, když jsme byli malí.
To je mi moc líto.
Gól!
Dobré ráno.
Máš ráda frittatu?
Co se to děje?
Připadám si jako v pornu. Co to je?
Ty umíš vařit?
Neumím.
Fajn. Začínala jsem se trochu bát.
Bylo by to až moc dobré.
- Pro tebe. - Díky.
Vyprošťováka si dám ráda.
To je na oslavu mojí zítřejší velké operace.
Bože můj, promiň.
- To jsem hlava. - To nevadí.
Vadí. Promiň.
- Promiň. - Co znamená to srdíčko?
To nic není.
Taková hloupost.
Něco to je. Každé tetování něco znamená.
To jo.
Je to hloupost ze střední školy.
Nevím, proč ho pořád mám.
Ne. Je to jedno z míst, co na tobě mám nejradši.
Tak jo, lásko.
Musím ti něco říct.
Pálí se ti frittata.
- Bude dokonalá. - Tak jo.
Jaké další části na mně máš nejradši?
Tvoji glabelu.
- Meziprstí. - Nech toho!
- Sakra! - Promiň, ale já ti to říkala.
- Musíš si vzít chňapku. - Sakra!
To tam budeš sahat?
Lásko.
Co to bylo? Ne.
Nech mě chvilku.
- Nech mě. - Sakra!
Co ti je? Promiň.
- Tvoje ruka. - O tu se neboj.
Ta operace.
V pohodě?
Asi jo. Nevím.
Ukaž.
- Sakra. - Já to vím.
To jsme tomu dali.
Promiň.
- Byla to nehoda. - Nechtěl jsem...
- Co to bylo? - Nehoda.
To nic.
- Omlouvám se. - Ahoj.
- Dík, žes přijel. Jdu pozdě. Jsem hrozná. - Snad mám všechno.
Díky.
Co svatba?
- Taky hrozná. - Ne.
- V pohodě. - Jak může být svatba hrozná?
Jejich manželství bude hrozné, oni jsou v pohodě.
- Jsou milí. - Květiny byly krásné?
Ty byly nad očekávání.
Promiň. Jak proběhla operace? Jak to šlo s tou rukou?
- Bylo to skvělé. - Fakt?
- Jo. - Fakt?
V jednu chvíli...
Allysa s Marshallem to zvorali. Jedeme do Root.
Tam, co jsme byli s tvojí mámou.
- V jednu chvíli... - Proč?
Nevím.
Chtěla jsem někam, kde to neznám.
- Slyšeli nás o tom mluvit. - Už jsme tam byli. Zavoláme jim.
Už jsou tam.
Objednali si 14 předkrmů.
- Znáš ségru. - Já vím. Promiň.
- Příští týden. - Miluju jídlo.
Já si dávám vždycky totéž. Dám si to co minule.
Jídlo je tam vynikající.
Copak?
- Ahoj. - Ahoj.
Promiň. Náročný týden.
Nevím, proč si stěžuju tobě. Máš to stejně.
Jo.
- Všechno mi vylič. - Tak jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Pardon, že jdeme pozdě.
Posaďte se. To nic.
- Můžu sem? - Jasně.
- Objednali jsme spoustu jídla. - Promiňte.
- Moje vina. - Zlato.
Ryle říkal, že se ti něco stalo,
ale ne že to vypadá takhle.
Ty vypadáš.
Nic to není. Ani to nebolí.
To bylo něco.
- A jeho ruka. Taky se zranil. - Ale je to v pohodě.
- Mrzí mě to. Byla to krásná mela. - Jo.
A co ta operace?
Asi nejlepší den mého života.
Dvacet sedm hodin.
- Dvacet sedm hodin? - Jo.
Tak dlouho jsem jen hrál Call of Duty.
Už máte jména?
Promiň, nechtěla jsem ti skočit do řeči.
- Jména? - Byla jsem zamyšlená.
Chce to silné jméno.
- Slavného autora. - Tyhle fóry...
R. L. Stine.
- Judy Blumeová. - ...zničí naše manželství.
Jak jste spokojeni?
- Co předkrmy? - Vynikající.
Jedno sousto, a jste má oblíbená restaurace.
- Co jste měla? - Růžičkovou kapustu.
Růžičkovou kapustu. Co nejvíc chutná vám?
Nemůžu se rozhodnout.
Vyřiďte chválu šéfkuchaři.
Děkuju. Je to recept mé matky.
Krása.
- Je to moje první restaurace. - Úžasné.
Líbí se mi ta kreativita.
Taky podnikám, tak to chápu.
V čem podnikáte?
Teď alokujeme kapitál do bostonských podniků.
Tohle místo by bylo ideální.
Nechci být drzý, ale jaké máte marže?
Podnik šlape. 13 nebo 15 procent?
Hezký příběh s mámou.
Série A a můžete podnik škálovat.
Urazil jsem ho?
Ne, jen jsi mluvil o alokování kapitálu.
Už se mi chce strašně dlouho čůrat. Hned jsem tady.
- Mám jít s tebou? - Ne, v pohodě.
Povídejte si. Hned jsem tu.
- No tak. - Co se stalo?
- Řekni mi, co se stalo. - Nic. Spálil si ruku a já upadla.
Já vím, ale byla to nehoda.
- Nehoda? - Ano.
Odejdi od něj.
- Bože. - Musíš odejít.
- Nejsem tvoje máma, Atlasi. - Odejdi.
Budeš jako ta tvoje?
- Nech mě jít. - Lily.
- Pusť mě. - Lily.
Přestaň.
Co to znamená?
Atlasi, přestaň!
Sáhni na ni, ufiknu ti ruku a narvu do krku!
- Dobytku! - Atlasi, nech toho!
Přestaň.
Tak to je Atlas.
Bezdomovec, se kterým jsi promarnila panenství.
Nechte toho!
- Nechte toho! - Přestaňte!
- Prosím! - Pojď.
- Ne! - Padej z mojí restaurace!
- Dost! Jdeme. - Vypadni z mojí restaurace!
Už dost, prosím. Jdeme.
Vypadni!
Už toho nech!
Ryle?
Ryle!
Ryle, počkej.
- Ryle. - Co dělal na té toaletě?
- Co tam dělal? - Viděl moje oko a tvoji ruku.
Řekla jsem mu, že to byla nehoda.
Lily.
Co?
Neznám ho.
- Byli jsme mladí. - Kohokoli, jen ne jeho.
Jen ne jeho.
- O čem to mluvíš? - Znám tě. Jeho ne.
Slib mi to.
Tak jo.
- Jo? - Jo.
Jo.
Nevím.
Dobře.
Tak jo.
Já tohle nikdy nezažil.
- Jsem tvůj. Jsem celý tvůj. - Já vím.
- Jestli mě nechceš... - Ne, chci tě.
Přestaň.
- Dost. - Miluju tě, Lily.
Já vím.
Miluju tě, Lily.
Taky tě miluju.
Nech toho.
Lily! Otevři.
- Musíš pryč. - Lily!
- Už jdu. - Otevři!
- Obleč se a běž. - Koho tam máš?
Otevři!
- Děkujeme. - Děkujeme za návštěvu.
- Nashle. - Díky.
Děkujeme za nákup.
- Rušno? - Jo.
Ještě toho trochu.
- Jak to jde, mami? - Jde to.
- Ale dře to. - Ty tvoje šatičky.
- Můžu jít za miminkem? - Jo, pojď na návštěvu.
Myšáčku, jak se máš? Ty rosteš.
Dotaz.
- Když my nesmíme do té restaurace... - No?
Jak to, že on může k nám do obchodu?
- Já... - Kafe.
- Jo. - Jdu pro kafe. Dáš si?
Ne, děkuju.
- S dovolením. - Dobrý den.
Děkuju.
Rád vás vidím.
Ahoj.
To je neuvěřitelné.
- Díky. - Přesně takhle jsem si to představoval.
- Já tvůj podnik taky. - Dík.
Válíme.
Poslyš...
Přišel jsem den po té rvačce,
ale byl tu on, tak mi to nepřišlo jako dobrý nápad.
Chtěl jsem se omluvit.
Byl jsem vzteky bez sebe
a zachoval jsem se jako vůl.
Mrzí mě to a omlouvám se.
To je v pohodě.
Bylo to nedorozumění.
To nebylo.
Myslím, že nebylo.
Proč jsi přišel teď? Adresu máš dávno.
- Co tu děláš? - Přišel jsem další den.
Hodně jezdím touhle ulicí.
Jo.
Promiň.
Jsi šťastná?
Jo.
- Jo? - Jo.
Nejvíc, jak to jde.
A ty?
Ne.
To mě mrzí.
To je tvůj telefon?
Jo.
Co to děláš?
Moje číslo. Kdybys ho potřebovala.
Nebudu.
- Ale děkuju. - Doufám, že nebudeš.
To...
To, co řekl o nás, nebylo
promarněné.
Já vím.
Byl jsem u toho.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
To hezky voní.
Děkuju.
Jsi šťastný?
Jsi v pořádku?
Jo. Jsem jen zvědavá.
Nebyl jsem.
Jsem šťastný díky tobě.
Jsi šťastná ty?
Nikdo není šťastný úplně pořád.
To se mi moc nelíbí.
Ne, to jen že řeším určité svoje věci,
život a tikající hodiny
a všechna ta rozhodnutí, kvůli kterým si ženy musejí dělat starost.
Ale jinak jsem od přírody šťastná.
Jak zvládat určité stresové situace jsem se naučila od mámy.
Od mámy?
Otec ji bil.
Do háje, to je mi líto.
To jsi mi neřekla.
O tom se nemluví.
Ublížil někdy tobě?
Ne. Ale Atlase skoro zabil.
To je mi moc líto.
Bože.
Je mi trapně.
Ten cirkus v restauraci.
- Nevěděl jsem to. Muselo to být těžké. - Jo.
Budu tě celý život chránit. To přece víš.
Když si omylem ublížíš nebo si ukopneš palec, budu si to vyčítat.
Jako by to byla moje chyba, že je tam zeď.
Nech toho.
Jsem nejšťastnější chlap na planetě.
A přitom bych si mohl vybírat.
To jsem neslyšela.
- Ne? Ani trochu? - Ne.
Jsem namakaný neurochirurg.
Kdys naposledy viděla někoho jako já, kdo nehrál v soap opeře?
Musím se zamyslet. Nikdy.
- Jo. - A jsem bohatý.
A skromný.
Na tom zapracujeme.
Já tě tak miluju.
Já vím. Já tebe taky. To je ten problém.
Je to velký problém.
Vážně velký problém.
Přestaň.
Podívej se na ni. Malý vetřelec.
Jo, je dokonalá.
Pochováš si ji?
- Jo. - Já to věděla.
- Ahoj. - Tady tě máme.
Ty jsi nádherná. Ahoj.
- Jsi maminka. - Jo.
Ségra je máma.
A ty jsi strejda.
Zvládla jsi to.
To jsou hormony. Nekoukej se na mě.
Chcete děti?
Netlačíme na vás.
Neodpovídejte hned.
Bylo by to parádní.
Nebudu ji nutit obléct si bílé šaty
a mít se mnou děti.
Leda by chtěla.
To bych si ji vzal dneska večer.
Myslí to vážně.
Opojila tě vůně miminka.
Ne, jsem vážný jako aneuryzma.
Ne neurochirurgické vtipy, když mě žádáš...
Pokud mě žádáš...
Jde za ní.
Dej mi to dítě.
Počkej.
Nech toho.
- Jde na to. - Jde na to.
Tak jo.
- Můžeme... - Dejte mi to dítě.
To je naše.
Tady je.
Ty si zase klekni. Hned teď.
Vezmeš si mě, Lily Blossom Bloomová?
Jo?
To je teda něco.
Udělal to.
To je zázrak.
Díkybohu.
Bože můj.
- Bude pořádná svatba. - Vdala ses beze mě.
A pořád mě to moc mrzí, ale jednou mi budeš muset odpustit.
Udolám tě.
- Moje žena vás udolá. - Ne.
Neodpouštějte jí to.
Už dost. Dej mi nabít mobil.
Nesním o tvém svatební dni celý tvůj život,
ale celý svůj život.
Je mi líto, ale připadám si podvedená.
Jasně, mami. Zkusme se odpoutat od tématu.
Když tě neuvidím jít k oltáři,
chci tě aspoň vidět v rozpacích.
- Chceš mi to vynahradit? - Ano.
Udělejte mi vnouče. Ne, tři. Trojčata.
Můžeme mluvit o něčem jiném, prosím?
Jsi v pořádku?
Co se stalo?
Mami, zavolám ti zpátky.
Vypni to.
Co se stalo?
Je ti něco?
Upustil jsem tvůj mobil.
Spadl z něj obal.
Našel jsem tohle.
Zavolal jsem tam...
- To nic... - Slíbilas mi to.
- Já vím. - Já bych ti nelhal.
Nic to není.
- Nic? - Jo.
Jo.
- Nic? - Fakt nic.
Jo.
Jo?
Nic to není.
- Jo. - Tak jo.
Ryle.
Ryle, já se s ním nechtěla vidět.
- Vážně. - Nech toho! Ne.
- Vážně. - Lily, přestaň!
Poslouchej mě.
- Slíbilas to. - Nevěděla jsem, že přijde.
- Mluv se mnou. - Přestaň!
- Stůj. - Dost!
Nehýbej se.
Už to je. Jsem tady.
Nech toho.
Co se stalo?
Spadla jsi ze schodů.
Nesahej si na to.
Zakopla jsi.
Snažil jsem se tě chytit.
- Ne, Ryle. - Nic to není.
- Ne. - Bolí to.
Já vím. To bude dobré.
- Tak jo. - Jo.
Víš, kdo jsi?
Lily Bloomová.
Dobře. Kde jsi?
- V našem bytě. - Kdo jsem já?
Můj manžel.
Co teď dělám?
Pomáháš mi.
Kolik je to prstů?
- Pět. - Pět.
- A teď? - Dva.
Řekni, že to nic není.
Nic to není.
Pojď sem.
Děkuju.
Jsem v pořádku?
Jsi.
Tak jo.
Lily! Bože můj!
Vidělas ten časopis?
Dalas to! Podívej!
- Jsme v první desítce! Dalas to! - Kde to je?
Tady. Koukej.
- Tady! - Bože můj.
Zavolám Ryleovi, ať koupí aspoň 50 výtisků.
NEJLEPŠÍ FIRMY V BOSTONU
Ahoj.
Viděls to?
- Gratuluju. - Děkuju.
Nevěděla jsem, že je to tak důležité. Nejlepší v Bostonu.
Ahoj.
Tak jo.
Miluju to tetování.
Připomeň mi, co znamená.
Říkala jsem ti to.
Vážně to nic neznamená?
Už jsi to četla?
Jo. A ty?
Přečteš mi to?
- Tohle nemám ráda. - Prosím.
Udělala jsem večeři. Vystydne.
- Přečti to. - Já tohle nemám ráda.
Sedm. Lily Bloomová.
- Avantgardní květinářství... - Přeskoč na číslo jedna.
Naše nejoblíbenější restaurace.
Lásko...
Přečti to.
- Nejlepší podnik není překvapením... - Přečti konec.
Majitel Atlas Corrigan
popsal romantický příběh, jenž stojí za oblíbeným podnikem.
Jako mladík jsem vyřezal...
- Co? - Nechci to číst.
Čti dál.
...srdíčko z dubu pro jednu dívku.
Název Root - Kořen odkazuje k něčemu, co mi řekla a nechám si to pro sebe.
Podnik se nemohl jmenovat jinak. Byl vždycky pro ni.
Lásko...
Přečti poslední odstavec.
Je to ještě lepší.
- Nechci. - Čti.
Na dotaz, zda dívku od mládí viděl,
Corrigan odpověděl:
„Ano. Další otázka.“
Miluješ ho?
Milovala jsem ho.
A teď?
Miluju tebe.
Na to jsem se neptal.
Nevím.
Děkuju.
Promiň, lásko.
- Dáme si večeři. - Ne.
Prosím.
Ne. Teď ne, prosím tě.
Prosím tě, nech toho.
Lásko, přestaň.
- Mám přestat? - Teď ne. Přestaň.
Přestaň.
Přestaň!
Nech toho, prosím.
Přestaň.
Nech toho.
Přestaň.
Ne. Přestaň.
Co to děláš? Přestaň.
Co to děláš?
- Lásko. - Přestaň.
Miluju tě.
Neukázal jsem ti, jak moc tě miluju.
Ukázal.
- Ukázal. - Ne.
Ukázal.
- Lásko... - Prosím.
Ukázal, lásko.
Tak jo.
- Tolik tě miluju. - Miluju tě.
- Moc tě miluju.
Lásko, prosím tě, přestaň.
Prosím.
Prosím tě, přestaň.
Podívej se na mě.
- Moc tě miluju. - Ne, dívej se na mě.
Miluju tě dost.
- Já to vím. - Ne.
Dívej se na mě. Miluju tě.
Lásko, dívej se na mě.
- Koukej na mě. - To tetování.
Prosím tě, dívej se na mě.
Prosím. Miluju tě.
Miluju tě.
Nedělej to.
Prosím.
Ne!
Neukazuju ti, jak moc tě miluju.
Ale ano. Jsem tu.
Ne.
- Odnos. - Ano.
Nechtěla jsem být jako ona.
Nebudeš jako ona.
Ať tě to ani nenapadne.
Rozumíš?
- Jo. - Nebudeš.
Je to, jak si myslím?
Jo.
Něco ti řeknu. Není nejvhodnější chvíle...
Omlouvám se za zpoždění.
Máme tu dneska rušno.
Máme na tyhle situace speciální vyšetření.
V případě znásilnění. Je to samozřejmě zcela dobrovolné.
Neudělal to.
Nebyla jsem...
Pokoušel se o to?
Nepotřebuju to vyšetření. Děkuju.
Můžu?
Ano, jistě.
Bolí tohle?
Tohle?
Je to jen kůže.
Obvykle nechávám klíční kost zrentgenovat, jestli není zlomená,
ale vzhledem k vašemu stavu to jen vyčistíme
a sestra vám přijde dát tetanovku.
Nerozumím.
Těhotné nerentgenujeme, pokud to není nutné.
Ano?
- Jo. - Dobře.
- Hned jsem tu. - Dobře.
Žádná Cassie není, co?
Ne.
Není.
Tak jsme tady.
Kuchyň, obývák.
Přinesu ti nějaké oblečení.
- Děkuju. - Táta si ani nevšimne, že je pryč.
Ložnice je tvoje.
- Nezaberu ti ložnici. - Prosím.
Stejně vstávám brzo do práce.
Mám rád gauč. Je to dobrý gauč.
Zůstaň, jak dlouho chceš.
Děkuju.
Odpočiň si.
Uvidíme se zítra.
Ahoj.
Nevěděl jsem, jestli máš hlad. Přinesl jsem pár tvých oblíbených jídel.
Jakou písničku chceš na pohřbu?
Kdyby sis musela vybrat jednu. Nepřemýšlelas o tom?
- Jakou písničku chci zahrát na pohřbu? - Jo.
Já bych si na pohřeb vybral Creed. With Arms Wide Open.
Až by spouštěli rakev.
Bude to dobré.
Nemám ten pocit.
Já vím.
Ale bude.
Tentokrát je to trochu jiné.
Neumím se postarat ani o sebe.
Jak se budu umět postarat o dítě?
Tu noc jsem do toho opuštěného domu nešel proto, že jsem neměl kde bydlet.
Šel jsem se zabít.
Seděl jsem v obýváku na zemi
a uviděl jsem tě v okně tvého pokoje.
Rozsvítilo se
a ty jsi vykoukla mezi záclonami.
Jak jsem zahlédl tvůj obličej, nemohl jsem to udělat.
Další den jsi mi přinesla jídlo.
Zachránila jsi...
Zachránila jsi mi život. To ti chci říct.
Taková jsi.
Jestli si to necháš, budeš úžasná máma.
To dítě má takové štěstí.
Zvládneš to.
Lily.
Kdyby ses ještě někdy hodlala zamilovat, zamiluj se do mě.
Tak jo.
Moc mě to mrzí.
Sledovala jsem ho celý život a viděla,
jak se bojí komukoli otevřít srdce.
Už odmala.
Měla jsem pocit, že uvnitř umírá.
Pomalu uvnitř umíral,
dokud nepoznal tebe.
Nijak ho neomlouvám.
Nikdy... Nikdy jsem nemyslela, že by byl něčeho takového schopen.
Můžu se tě zeptat, co se stalo Emersonovi?
Jistě.
Měla bys to vědět. Je z naší rodiny.
Otec měl zbraň.
Ryle a Emerson si doma hráli.
Hráli si na kovboje
a našli ji.
Ryleovi bylo šest.
Byl to šestiletý kluk.
Nevěděl, že je to opravdová zbraň. Myslel, že je jen jako.
A pak už bylo pozdě.
Emerson byl náš bratr
a jeho nejlepší kamarád.
Změnilo ho to.
Byla jsem na pohřbu...
Vážně jsem mívala ráda květiny.
Poslouchej mě.
Jako jeho sestra si ze všeho nejvíc přeju, abys mu dokázala odpustit.
Ale jako tvoje nejlepší kamarádka
ti říkám, že jestli ho vezmeš zpátky, už s tebou nikdy nepromluvím.
Pojď ke mně.
Moc mě to mrzí.
Jsi nejlepší kamarádka, co jsem kdy měla.
A budu ještě lepší teta.
Zlatíčko.
KVŮLI NAŠÍ RODINĚ
CHCI TĚ VIDĚT PROMIŇ
PROSÍM, MLUV SE MNOU
Tahle strana?
Když to budu takhle držet, půjde to líp.
- Utahuje se doprava. - Jo.
Omlouvám se.
To dáš.
Tohle vždycky dělal táta.
Určitě už jsi něco smontovala.
Ne, to byla jeho doména.
To tam nepasuje.
Proč jsi s ním zůstala?
Odejít by bylo těžší.
A milovala jsem ho.
Jo, já taky.
Už asi vím.
Tady nám tluče srdíčko.
No vida. Chcete vědět, co to je?
- Už to vidíte? - Ano.
Tak jo.
Jo.
- Jo. - Jo?
Dobře.
Vidíte?
To je její hlavička.
Ahoj.
Ahoj, holčičko.
Je to ona.
Ahoj.
Ahoj, holčičko moje.
Ahoj.
To je vždycky...
Děkuju.
Kope?
Jo.
Tak.
Pevná.
Vem to na druhé straně.
Děkuju.
- Já to pak uklidím. - Dobře.
Chceš si sáhnout, než půjdeš? Chceš?
- Teď kope? - Pořád.
Ano.
Tak pojď.
Sáhni si.
Tady.
- Tady je. - Jo.
Velká kebule. Cítíš ji? Tady má patu. Cítíš ji?
Protahuje se.
Pojď domů.
Nebudu...
Už se to nikdy nestane.
Slibuju. Nechám si pomoct.
Prosím, pojď domů.
Přijdeš pozdě do práce.
Pojď. Chceš k nám?
Ještě se sem jeden vejde.
- Jo? - Jo.
Jsem tady u tebe.
- Ahoj. - Chceš si ji pochovat?
Jo.
- Na. - Ahoj.
Mamka je tady.
- Mamka je tady. - Jo.
Mamka je pořád u tebe.
Já vím.
To je dobré.
Přiviň ji k sobě.
Ahoj.
- Ahoj, krásko. - Tak.
Já jsem tvůj táta.
To jsi.
Jo.
Jak jí budeme říkat?
Co ji pojmenovat po tvém bratrovi?
- Emerson? - Jo, Emerson.
Budeme jí moct říkat Emmy.
Co myslíš?
Že je to ta nejhezčí věc, co pro mě kdo udělal.
Děkuju.
No tak. Táta je tady.
Táta je tady, Emmy.
Ahoj.
Ahoj, krásko. Jsem tvůj táta.
U mě budeš v bezpečí, Emmy.
U mě budeš v bezpečí.
Chci se rozvést.
To ne.
Ano.
Jo.
Ne kvůli nám dvěma, ale kvůli ní.
Jo.
Podívej se na ni.
Kdyby za tebou jednou přišla a řekla ti: „Můj přítel mě bije.“
Co bys jí...
Co bys jí řekl?
Nebo by řekla: „Tati, manžel mě strčil ze schodů,
ale řekl, že to byla nehoda, takže to nevadí.“
Nebo že ji manžel držel, i když ho prosila, ať toho nechá,
a přísahal, že už to neudělá.
Co bys jí řekl?
Kdyby jí ten, co by ho milovala,
ubližoval, co bys jí řekl?
Prosil bych, aby ho opustila.
Jo.
A nikdy se nevracela.
Chceš zpátky k mámě? Máš skvělou mámu.
Na.
Už jsi u mě, broučku. Ano, lásko.
Tak já půjdu.
Jo.
Broučku, máma je u tebe.
Máma je tady.
Jo.
Jsme tu spolu, já a ty.
Námi to končí.
Ano?
Námi to končí.
Jo.
Děkuju.
Mami, mám tě ráda.
Jsem na tebe moc hrdá.
- Tak jo. - Jo.
- Hned jsem zpátky. - Jo.
Tady je děda.
Tak jo.
ANDREW BLOOM MILOVANÝ MANŽEL A OTEC
Měj se, tati.
Tak jo.
To by stačilo.
Jdeme.
Trochu to nahání hrůzu.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak jsi... - To byla tvoje dcera?
Jo, to je Emmy.
Už jsem vás předtím viděl, ale ne...
Jo.
Je krásná.
Díky.
- Jsi pořád s... - Ne.
Ne, jsem jen s ní.
Teda.
- Máš někoho? - Co obchod?
Ne.
Zatím ne.
NÁMI TO KONČÍ
PODLE KNIHY COLLEEN HOOVEROVÉ
České titulky Veronika Sysalová