Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Přání: touha po něčem, co se nemůže stát a asi ani nestane.
Ale co když ano?
IRSKÉ PŘÁNÍ
- Paule! - Paule!
Pár slov, Paule.
Počkat! Hej, to je můj šátek! Stůjte!
Ahoj, krásko.
Ahoj.
Sluší ti to.
Díky.
- Paule! - Paule!
- Moment. - Dobře.
Zdravím vás. Rád tě zase vidím. Jak se daří? Díky, že jste tady.
- Pár otázek? - Vydržte chvilku.
Nebyl bych nic bez této úžasné ženy
a skvělé spisovatelky, redaktorky mé knihy, Madeline Kellyové.
Pojď, Maddie.
Maddie, tenhle večer patří nám. Zvládli jsme to spolu.
Napsals skvělej příběh. Jen jsem ho doladila.
Počkej na mě uvnitř. Něco ti chci říct.
- Co? - Uvidíš.
- Tak jo. - Tak jo.
- Otázečku. - Ahoj, Jayi.
Nebyla ve tvém životě nějaká žena, která byla pro příběh inspirací?
No tak. Víš, že všechno prozradit nesmím.
Haló?
STŘEDNÍ ŠKOLA IOWA
- Maddie. - Mami.
- Ještěže jsem tě stihla. - Co to tam cvaká?
Snažím se přes internet objednat toaleťák.
Žáci ho kradou ze záchodů
a zasekává se mi klávesa na klávesnici.
- Tolik detailů nepotřebuju. - Ptala ses.
Jen teď trochu spěchám.
Zasekla jsem se v zácpě a teprve jsem dorazila na místo.
Jdeš pozdě na svůj velký večer. To je špatné plánování, zlato.
Kéž bych ti tam mohla pomoct.
- Dobře. Vydržíš chvilku, mami? - Jistě.
Jen chviličku.
Dobře, můžeš.
Volám, abych se zeptala, jestli sis promluvila s Paulem.
Ještě ne. Neřeklas nikomu, že k němu něco cítím?
Věř mi, všem v Des Moines je to fuk.
- Heather s Emmou to taky neví... - Neřeklas jim to?
Nejsem připravená.
Pokud to neví kamarádky, je možné, že to neví ani Paul.
Ne, vysílala jsem signály.
A měla bys vidět, jak na mě v práci kouká.
- Mami, on mě chápe. - No, miluješ ho.
- Proč mu to neřekneš? - Možná nebudu muset.
Co se stalo?
Říkal, že mi chce něco říct.
- Fakt? - Možná to přijde dneska.
- Funguje. - Dobře mami, už musím.
Dobře. A pokud ti dneska neřekne, co cítí,
musíš se ozvat ty. To je celý.
- Dobře, mám tě ráda. Čau. - Já taky.
- Čau, holky. - Ahoj!
Tohle je jízda.
Jsme na tebe tak pyšný.
Díky, že jste tady.
Co ten šátek, co jsem ti dala?
- Teď bude někde v Brooklynu. - Jak to?
Fakt divná nehoda. Chápu, pokud už mi nic nepůjčíš.
To neřeš. Byl to vzorek z práce.
Super práce na té obálce, Heather.
Líbí se ti?
Úžasná. Co říkáš, Emmo?
- Myslím, že nám něco tajíš. - Co? Paula?
Jo. Už s ním děláš přes rok.
Neříkej, že sis nevšimla.
Myslím, že skvěle píše. Nic víc.
Pořád myslím, že máš být na obálce taky.
- V podstatě jsi to napsala. - Nenapsala.
Teda, ne tak docela.
Navíc mi to pomůže v práci. Paul mě vychvaloval i u nakladatele.
- On je Ir? - Jo.
- Má sexy přízvuk? - Teď nevím.
- Je nezadanej? - Dej mi to.
- Dobře. - Kam jdeš?
Najít Paula.
No tak, Maddie. Teď nevyměkni.
Tady seš.
Dávám si tekutou kuráž, než půjdu před ty davy.
Bude se jim to líbit. Krásnej příběh.
Za to musím poděkovat tobě.
Být po mém, milenci by se koupali v jezeře už v desáté kapitole.
Jsi úžasná, víš to?
Doplňuješ mě, Madeline.
Jsme skvělej tým.
To jo.
Proto s tebou chci mluvit o něčem, na čem mi vážně záleží.
- Můžeš mi říct cokoli. - No...
Cítím, že je na čase
posunout náš vztah na novou úroveň.
Paule, netuším, co říct. Cítím to úplně stejně.
Vážně?
To je skvělé.
Takže,
budeš se mnou dělat na další knize?
Chci tě teď mít už u zrodu příběhu.
Vím, že chceš napsat vlastní román, a můžu ti pomoct.
Ale myslíš, že by to mohlo ještě chvilku počkat?
No, já...
- Jasně. - Skvělé!
- To zní skvěle. - Nádhera!
No, dobře,
čas předhodit mě vlkům.
Uvidíme se tam.
Když se zastavíš, vytáhnu ji.
Jen mě doveď do koupelny.
Omlouvám se. Jste v pořádku?
Jen malá řasová nehoda.
Můžu vám nabídnout pomoc?
Možná. Jsou to nový řasy NanoGrip.
Jsem stylistka u Bergdorfa.
Mám nejnovější vzorky luxusní kosmetiky.
Těmhle dávám minus.
- Můžu to zkusit? - Jasně.
Budu opravdu opatrný.
Tak.
Co teď?
O dost lepší.
Nechci vás rušit, ale lidi čekají.
- Dobře, až po tobě. - Ne, po tobě.
„Vyhlédne z hlubin vod.
Kdyby se jen pro ni natáhl,
mohl by kouzlo zvrátit.
Ale místo toho se k ní otočí zády.
Její utopená slova už sotva slyší,
a ona mizí do stínů mechové rokle.
Kapitola osmá.
Její první noc o samotě byla ta nejhorší...“
DVĚ IRSKÁ SRDCE
Prosím, Gertrudo. To je nádherné jméno.
Děkuji, Paule.
- Tak jak jste se vy tři potkaly? - Kamarádíme se od školy.
Já jsem vždycky dost četla.
Cože? To já.
- Mám ti podepsat knihu? - No jo.
Jistě.
- Tak. - Je to jezero skutečný?
Ano, je v Irsku. Leží blízko domu mé rodiny.
Ráda bych ho jednou viděla.
Já bych moc rád, abys ho viděla.
Píšeš tak krásný příběhy. Mohla bych je poslouchat celou noc.
Teda, nebylo by to skvělý?
Paul má ale ráno bohužel tiskovku.
Zaplatíme.
- Všechno je zadarmo. - Ne, není.
To bylo skvělý.
To byl asi ten nejskvělejší večer v mým životě.
Mezi tebou a Paulem to jiskřilo.
Jako bysme byli na sebe napojení.
Neber to moc vážně, Paul je celebrita.
- Umí vyvolávat tyhle pocity. - Podepsal mi knížku.
Podepisuje hodně knížek.
I s telefonním číslem?
RÁD TĚ ZASE UVIDÍM
Je to jen číslo,
není to žádost o ruku.
ČERVEN – ZÁŘÍ
IRSKÉ VÍZUM
Nevěřím, že Paul s Emmou se berou! Šlo to tak rychle.
Bleskově.
- Vítejte v Irsku. - Díky.
Už to bude. Ještě jeden kufr.
Paule, i ten je můj.
- Tady. - Sbalila sis toho dost, Em?
Vdávám se, Heather.
Netušíš, kolikrát se budu převlíkat.
Pardon, paní.
- Mads. - S dovolením.
- V pořádku? - Jasně.
Maddie, máš kufr?
Skoro.
- Počkáme venku, dobře? - Jo.
Pokud mě budete potřebovat, jsem hned k dispozici.
Dobře. Jistě. Ovšem.
Ano.
Pardon, ten je můj.
Ne, ten bude asi můj.
Ale bude spíš můj.
Počkej. Jedna Američanka mi tady asi krade kufr.
Nekradu! Beru si svůj kufr.
Podívejte se na cedulku a uvidíte.
Nemusím. Svůj kufr poznám. Pusťte ho.
Svůj kufr nepustím.
Vidíte? Moje kostkovaná sukně.
Určitě je to vaše velikost?
Moc mě to mrzí.
To nic. Mohlo se to stát komukoli.
I když myslím, že vám se to bude dít častěji.
Užijte si to tu.
ZTRACENÁ ZAVAZADLA
Maddie. Tady jsi.
Konečně jsme nacpali všechny Emminy kufry do auta.
Asi budu muset jet na střeše.
- Nevěřím, že se to vážně děje. - To jo. Jak se cítíš?
- Nemáš zaječí úmysly? - Já? Nikdy.
Máš můj vděk, že jsi mi představila Emmu.
Změnila jsi mi život. Nezapomenu ti to.
Vyplňte to, prosím.
Tohle asi bude trvat. Jeďte napřed.
Ne, nemůžu tě tu nechat.
- O mě se neboj. Pojedu taxíkem. - Dobře.
Zavolej mi, jestli je všechno v pořádku.
ZÁPADNÍ IRSKO LETIŠTĚ KNOCK
„V okolí není žádný Uber.“ Paráda.
NEOBYČEJNÉ ZÁJEZDY S BRIGITOU
- Jedete na tady tu adresu? - Jasně. Vezmu vás tam, paninko.
- Dobře. - Jo.
Hej. Počkat!
Billy. Rád tě zase vidím.
Nikdo jiný vám svůj kufr nedal?
Vlastně mi ho ztratili. Ale zavolají, až ho najdou.
Jestli potřebujete trenýrky, víte, koho se zeptat.
Takže jste fotograf?
Ano.
Fotím přírodu.
No, alespoň se snažím.
Je to trochu výzva, když má celej svět foťák v kapse.
To mě nikdy nenapadlo.
- Co vás přivádí do Irska? - Svatba.
- Gratuluju. - Ne. Není moje. Je kamarádů.
Třeba chytíte kytici.
Proč si myslíte, že se chci vdávat?
To byl jenom vtip.
Zjevně se moc nepovedl.
DVĚ IRSKÁ SRDCE
- Díky. - Není zač.
Baví vás to?
Jo. Četl jste to?
Ne, ani nemusím.
Ta poslední byla utrpení.
Paul Kennedy se v Británii skvěle prodává.
Jí se tu i dost ryb s hranolkama a neznamená to, že jsou dobré.
Daří se mu i bez vašeho dobrozdání.
Není to váš kamarád, že ne?
Paní, tady vystupujete. Kennedyovic dům.
Jako Paul?
Takže mám odpověď.
- Díky. - Za málo, paninko.
A mimochodem, tu knížku jsem redigovala. Co vy na to?
Upřímnou soustrast.
Víte co, jděte s tím vším do...
Hej!
Sem je vstup zakázán.
Promiňte. Je tady Paul Kennedy?
Vím, kdo jste. Jen žertuju.
Jsem Kory, bratr.
- Čau. - Pojď, jsou vevnitř.
Maddie! Zvládlas to!
Jo, jela jsem busem.
A šlo to, až na jednoho drzýho Angličana.
Olivie, ten porcelán je úchvatný.
Máte skvělý vkus. To je Belleek, máme ho v rodině po generace.
Tudy.
Teda.
Tady je to jak v pohádce.
Až na to, že když tady v noci ztratíte střevíček, jste jen namol.
Je hezkej.
- Páni, vážně? - Je tu Maddie. Jde z autobusu.
- Čau. - Skvělé.
- Sean. Paulův otec. - Těší mě.
Ale ne!
- Fakt se omlouvám. - V pořádku. Nic se nestalo.
Našli ti zavazadla?
- Ne, zatím ne. - Přidej se.
To mě mrzí, Mads.
To nic.
Byly pojištěný.
Nestrachujeme se o kufr, zlato, ale o šaty družičky.
Bez nich nebude svatba vizuálně v rovnováze.
Může stát na straně, jako roztleskávačka.
Tak jo. Auto je naložené.
Madeline. Všichni připraveni?
- Jo. - Kam jedem?
Paul nám naplánoval výlet, není zlatíčko?
- Dej mi chvilku, převlíknu se. - Jaká rozkošná mladá žena.
Je k zulíbání.
Madeline, musíš jim to tolik přát.
Jo.
SCRUFFY MURPHY’S HOSPODA A PENZION
- Dobré? - Jo.
Zdravím, pánové.
To vypadá dobře.
- A je tady, světoběžník. - Rád tě vidím, Murphy.
Všechno v pořádku? Jak se daří?
Dobré. Zůstaneš na týden?
Jo. Fotím přebor ve stříhání ovcí.
Panečku, všichni už se na něj těší.
To věřím.
Fionnuala ti už chystá světničku.
Vem si můj starý triumph, co budeš tady.
Ne. Tvoje auto si vzít nemůžu.
Výměnou za jednu z těch tvých fotek.
- Pověsím si ji tady v hospodě. - Fajn, platí.
Takže tě to pořád baví?
Poletovat si po světě,
cvakat fotky ptáků a ještěrek?
Baví.
Ale když neposedíš,
jak si najdeš nějakou milou a usadíš se, co?
Nevím, jestli na to usazování jsem.
Co ti to povídám? Stejně na mě nedáš.
- Rád tě vidím. - Já taky.
Nádhera.
Čauky! Nepotřebuješ nic? Můžu ti půjčit nějaký hadry.
- Ne. Měla jsem v kabelce svetr. - Fajn.
- Nádhernej výhled. - Jo.
Je všechno v pohodě? Vypadáš trochu mimo.
Jo, všechno fajn. Super.
Co vyrazit na dámskou jízdu? Dát si pár drinků, potkat nějaký chlapy.
Nebylas na rande už skoro rok, co píšeš tu knížku s Paulem.
- Prostě řekni jo. No tak. - Jo.
Díky, za čtvrt hoďky dole.
Snoubenci nás berou na piknik.
Díky.
- Vezmu košík. - Skvělé, tak já vezmu to těžší.
- Za mnou, jdeme na piknik. - To je krása.
- Přes tenhle most chodili už Vikingové. - Tak tady čerpáš inspiraci k psaní?
Hele, to je Lough Tay. Jezero z Paulovy knihy.
Nádhera.
Tady žije tvá mystická víla v potopeném městě na dně jezera?
- Přesně. Jsi tak pozorná. - Až na to, že není mystická.
Je zlá a sobecká a přináší mužům smrt v hlubinách.
- Maddie! - Ne, má pravdu. Zlá víla.
- Kdo se chce před jídlem projet na loďce? - Já.
Nevin nám jich tu pár připravil.
To bude sranda.
- Pojď, Maddie. Zmáčknem se. - Ale ne.
Je tu spousta místa. Bude to sranda.
- Radši se projdu. - Vážně? Dobře.
- Určitě? - Jo.
- Vyfotíš nás? - Jasně.
- Sýr! - Sýr!
A jednu mě s Paulem?
Vyfoť to na můj telefon. Pak si to můžu dát do stories.
Dobře, raz, dva, tři.
- Tady. - Díky, Mads.
Dobře, užijte si to.
- Zatím. - Užij si procházku.
- A plujeme. - To je krása.
Spoléhám na tebe.
Čau, lidi.
- Ahoj, Maddie. - Čau.
- Čau, mami. - Slíbilas, že po přistání zavoláš.
Promiň, jsem v pořádku.
Paul nás vzal na Lough Tay. Naživo je kouzelný.
Zníš nějak divně, jsi v pohodě?
Jo, ale nemůžu si pomoct a říkám si, že by bylo všechno jinak,
kdybych tě poslechla a řekla Paulovi, co cítím.
Zlatíčko, ber to jako ponaučení.
Musíš se umět ozvat.
Nech toho!
Jo, no, teď už je pozdě.
Nejde Paulovi teď říct, že si přeju, aby si vzal radši mě.
- Maddie? - Mami?
Maddie.
Znovu se to připojuje, mami.
Mami?
To bylo přání?
Ne, já jen... Asi jo. Ale nevěděla jsem, že někdo poslouchá.
Já jsem poslouchala. Podívej se dolů.
Tak jo.
Říká se mu křeslo přání, ale musíš to udělat správně.
Sedni si, zavři oči a něco si přej.
Ne, v pohodě.
Čeho se bojíš?
Nebojím se. Jen na tohle nevěřím.
Pak nemáš co ztratit. No tak, proč to nezkusíš?
Dobře, přeju si...
Ne, musí to být správně. Sedni si.
Zavři oči a ber to vážně.
Dobře, přeju si...
Přeju si, abych si brala Paula Kennedyho.
No, tak to nefungovalo.
Ne? Jak to víš?
Nemělo přijít zemětřesení nebo udeřit blesk?
Aha, chceš něco teatrálnějšího?
Podívám se, jestli nezvládnu třeba poryv větru.
To by bylo fajn.
To byl divnej sen.
Haló?
Heather? Emmo?
Jste tam?
Paule!
Maddie, jsi vzhůru. Podáš mi ručník?
Jasně, jo. Dobře.
- Co tady děláš, Paule? - Dávám si sprchu, co myslíš?
- Nevíš, kde mám balzám na vousy? - Ne.
Co to s tebou je?
Nic, jen jsem nevěděla, že tady seš.
- Kde mám být? - Jasně, dobře.
Já půjdu, jo? Promiň.
Maddie, jsi v pořádku?
- Našli můj kufr. - Pojď.
Víš co? Půjdu ven. Čerstvej vzduch a tak.
- Ahoj, Mads. - Čau, Emmo.
Emmo! Vstalas nějak brzo.
Šla jsem ráno běhat. Nevidělas Paula?
- Paula? - Jo, všude ho hledám.
V tomhle baráku se dá ztratit.
Jo, no tam určitě není. Vůbec.
- Jasně. - Víš co?
Vlastně jsem ho neviděla ani náznakem.
Co? Kde se tam vzal?
- Dobré ráno. - Dobré.
- Matka tě dole hledá. - Dobře, díky.
- Uvidíme se u snídaně. - Hej, Paule.
Co? Už nás viděla se líbat.
Nevine, moje sako.
Připravuješ se na velkej den, co?
Ty musíš být nadšená.
Já se těším na hostinu.
Mají tady fakt hezký chlapy.
Vidíš?
- Ahoj, jak to... - Musím s tebou mluvit!
Co sakra je, Mads? Co se děje?
Něco ti řeknu,
ale ani slovo Emmě.
Dobře.
Včera jsem měla ten nejšílenější sen.
Byli jsme u jezera a nějaká ženská mi řekla, ať si něco přeju.
A přála jsem si, abych si brala Paula Kennedyho.
- Asi tě to šokuje. - Mělo by?
No, a když jsem se vzbudila,
jako kouzlem se objevil můj kufr.
A Paul se tady sprchoval.
Jasně.
Nepřipadá ti to trochu divný?
- A mám v kufru svatební šaty. - Jo.
- Co tam dělají? - Protože jsou tvoje, blbko.
- Vybralas je s mámou v New Yorku. - Cože?
Jo, a za pár dní si je oblečeš,
půjdeš k oltáři a vdáš se!
- Ne. - Ale jo.
Asi jen před svatbou trochu vyšiluješ.
To je úplně běžný.
Co je tohle? Ty nejsou moje.
Holka, sexy lodičky na líbánky.
Ne, já se nevdávám, to ona.
Přesně.
Ty, holka, si bereš Paula Kennedyho.
Teď dýchej, uklidni se. Bude to nejlepší víkend tvýho života.
Obleč se.
Beru si Paula Kennedyho.
Jo!
Beru si Paula Kennedyho!
Jo!
- Dobře, tak... - Já tomu prostě nerozumím.
Proč na tuhle svatbu nemůžu najít fotografa?
Protože jsi hrozná, mami.
Poslední dva, co jsi najala na naše večírky, odešli v slzách.
- Vážně? - Jo.
Odešli. Brečeli a tak.
Tady je.
- Dobré ráno vespolek. - Dobré ráno.
Zlato?
Dovol.
Díky.
- Cítíš se v pořádku, Madeline? - Jo, jsem jen mimo z letu.
Dej si šampaňský. Mně to funguje.
Díky.
Musíš si dát ty místní jahody. Jsou úžasný.
Jednu ti dám. Jsou dobré.
Dáš si boxty, Madeline?
Co?
Je tak rozkošná. Je to irská palačinka.
Dobře, díky.
Seane, volali z pekárny.
Svatební dort se jim nevejde do dodávky.
- Ale ne. - Neobjednáme menší dort?
Výborně.
- Líbí se mi, jak to řešíš. - Skvělé, zlato.
Konečně někdo rozumný.
Počasí vypadá dobře. Nechtěla by ses projet na kole?
Já?
Samozřejmě.
Jdeme s Emmou do sadu trhat jabka.
- Připojíš se, Kory? - Nemůžu, mám ragby.
Můžeme jít na jabka?
Na kole to moc neumím.
Neblbni. Jezdit na kole umí každý.
Můžeš trochu přidat, zlato?
Paule, snažím se.
Jsou vynikající.
- Jedeš ještě, Maddie? - Jedu.
- Ahoj. - Ahoj, dámy.
Ahoj, Maddie.
- Maddie, seš v pohodě? - Jo, v pohodě.
- Jsi v pořádku? - Jsem, hned naskočím.
Působíš na něm trochu nebezpečně.
Budu ho tlačit a poběžím vedle tebe.
Doufal jsem, že se trochu zahřeju.
- To nic. Vezmu to za tebe. - Ne.
Projela bych se, dneska se jen válím.
- Dobře. - Fajn.
Výlet po vesnici?
Jen když mi budeš stačit.
Slovo do pranice.
Jo, nechala jsem tě v prachu!
Dostanu tě.
- Tak co, chceš trhat jabka? - Jo, jasně.
Nemůžu uvěřit, že jich máme tolik.
Co udělat Korymu jabkovej koláč? Třeba se mu líbí holky, co umí péct.
Tady jste, hledám vás všude.
Madeline, víš, kolik je hodin?
Máme termín v salónu, aby ti doladili svatební šaty.
Už jedny šaty mám, ne? Vybraly jsme je s mámou.
Ohledně tvé matky.
Nevin ji vezme z letiště na generálku obřadu.
- Ona přijede? - Lépe později než vůbec.
Souhlasím.
Proč by nemohl být botox i pro chlapy?
Že jo? Nepotřebuju ho teď, ale někdy v budoucnu.
Čau, Em.
- Čau. - Ahoj.
Paule, zlatíčko, tys Madeline o těch šatech neřekl?
Řekl.
- Že, zlato? - Ne.
No, tak pojďte.
- Je nějaká upjatá. - Máma ji zvládne.
Sedí náramně.
Velkolepé.
Skvostné.
- Teda. - Teda.
Vdávala se v nich babička.
A pak moje matka i já.
Je to rodinná tradice, Madeline.
Jsou... vtipné.
Vtipné?
Je to originál Lanvin.
Je to módní artefakt. Jako sfinga mezi svatebními šaty.
A nemůžete přidat rozparek?
Jo, mají to.
ZNOVUZDIVOČENÍ
NOVÝ BESTSELLER PAULA KENNEDYHO
- Dobrý. - Dobrý.
- Vezmu si to. - Díky.
Blahopřeji. Jste tento týden stý zákazník.
Teda.
Což znamená,
že vyhráváte propagační výtisk nového románu Paula Kennedyho.
- To nemusíte. Ne, díky. - Ale je zdarma.
I tak.
Tady máte.
- Malý dáreček. - Ovšem.
- A záložku. - Páni.
A platba. Tady.
Perfektní.
- Hezký den. - Vám taky. Nashle.
PŘEBOR VE STŘÍHÁNÍ OVCÍ
ZRUŠENO
- Po vás. - Děkuji.
VZÁCNÉ KNIHY ZÁPADNÍHO POBŘEŽÍ
Cože? To si děláte srandu.
Těšil jsem se na to.
- Nejsou tak hrozný. - Ale jsou. O čem to mluvíš?
- Co s tím provedeš, Maddie? - Prostě si je vezmu.
Jsou to jenom šaty a Paul to tak chce.
A proto, že sis to přála.
Slyšely jste to?
Tamhle je. To je ona, tam!
Kdo?
Maddie!
Počkej! Vrať se!
Co to znamená? Jsem s tím přáním spokojená.
Opravdu jsi s tím přáním spokojená?
Kam jdeš?
Miluju svoje přání. Vrať se! Prosím, neber mi ho!
Zdravíčko.
- To jste vy. - Jste v pořádku?
- Neviděl jste, že přecházím? - Ano, ale naběhla jste do mě.
- No... - Tak, a je to.
To nic. To zvládnu.
- Tady. - Super.
Hej. Říkal jste, že knížky Paula Kennedyho nemáte rád.
- Co prosím? - V autobuse.
Nechci být nezdvořilý, ale známe se?
Nepamatujete si?
- To proto, že se to nestalo. - Co se nestalo?
- Nic. - Maddie.
- O co šlo? Utekla jsi. - Viděla jsem...
Našla jsi ho. Fotografa. Úžasné. Fantastická práce, Madeline.
Ne, já...
Olivia Kennedyová. A vy?
James. James Thomas. Těší mě.
Nejste vy příbuzná Paula Kennedyho, toho spisovatele?
To je můj syn.
Tohle je jeho nevěsta, ale to už víte.
Vlastně nevím.
Jde o to, že James tyhle věci nefotí.
Jak to víte?
- Ale fotograf jste? - Ano.
Kolik si účtujete?
Té nabídky si vážím, ale myslím, že nebudu ten pravý.
Co tím myslíte?
Lidi moc nefotím.
Ať chcete, kolik chcete, dám vám trojnásobek.
Kdy že je ta svatba?
Vidíte, jak je tady okolo ženicha a nevěsty ta krásná záře?
- Nádhera. - To hledám.
Něco éterického.
A všechny moje fotky by měly být focené zprava.
Můj lepší profil.
Dobře.
- Čí auto blokuje příjezdovou cestu? - Ahoj.
Drahoušku, jdeš právě včas.
Madeline nám našla svatebního fotografa.
James Thomas. Tohle je Paul, můj snoubenec.
Četl jsem vás.
- Potkat fanouška potěší. - To určitě.
To mi připomíná, můj PR agent říkal,
že máme po svatbě nafotit nějaké propagační fotky.
Madeline a já s nějakým idylickým irským pozadím.
Myslí, že to podpoří prodeje.
Takže nejen svatba, ale i dobré promo...
Přesně.
Zvlášť když je Maddie Paulova redaktorka. Zajeďte se zítra všichni projet po okolí.
- Třeba najdete nějaká dobrá místa. - Skvělé.
- Co myslíš, Paule? - Dobrý nápad. Třeba v deset, Jamesi?
Jasně.
Madeline, vyprovodíš Jamese?
Jasně.
Takže nejste jen jeho snoubenka, ale i jeho redaktorka. Praktické!
Až s náma zítra pojedete, můžete tu drzost nechat doma?
Technicky vzato domov nemám, tak nevím, kde bych ji nechal.
Budu se snažit.
Asi bych vám měl za tu zakázku poděkovat.
Rád přiznám, že se mi docela hodí.
Teď, když má celej svět foťák v kapse?
- To vždycky říkám. - Vážně?
Jo.
- Uvidíme se ráno. - Jo.
Hádej co? Ty si bereš Paula Kennedyho.
Jo!
Co to...
- Paule? - Maddie! Co sakra je?
- Promiň, spala jsem. - Sakra, to bolí.
To samo... Trefila jsem tě do oka?
Trefila jsi víc než jen oko.
To mě tak mrzí. Ublížila jsem ti?
Nedotýkej se mě.
- Dobře. - Dobře.
Jo.
Mrzí mě to.
Určitě seš v pohodě?
- Jsem tip top. - Dobře.
- Skvělá práce, kámo. - Děkuji.
Dobré ráno.
Kde je Paul?
On nejede.
Proč ne?
Měl v noci malý zranění.
Máme hledat lokace bez něj.
- Snad nic vážného. - Ne, jen potřebuje led.
- A kamarádky? - Jsou na manikúře a pedikúře.
Můžeme?
Tak jak se z vás stala redaktorka?
No, psala jsem na volný noze, ale nedalo to ani na nájem.
- Pak mě vzali do nakladatelství. - A tak znáte Paula.
Jo, s dalšími redaktory si moc nesedl
a nám to hned šlo.
Zajímavé.
Co tím myslíte?
Protiklady se asi přitahují.
Pardon, ale s Paulem nejsme protiklady. Máme spolu spoustu společnýho.
Beru zpět. Jistě je to celý seznam styčných bodů.
Nebudeme radši mlčet? Aspoň si užiju výhled.
Jak si přejete.
MĚSTO DES MOINES, STÁT IOWA, USA
- A co vy? - O mně mluvit nemusíme.
Ale krásný výhled.
- To je nádhera. - Bude to ještě lepší. Pojďte.
Takže...
Musím se zeptat.
Musíte?
- Do toho. - Dobře.
Proč nenapíšete něco svého?
Snažila jsem se, ale poslední dobou to moc nejde.
Protože vás zaneprazdňuje Paulova kniha.
Ne, jenom...
- Nejsem si jistá, jestli mám teď co říct. - Každý má co říct.
Jen se nesmí bát to říct.
- Říkáte, že jsem srab? - To vůbec.
- S tím jste přišla sama. - Dobře.
Tak. Paul říkal, že chce autentické Irsko.
Tohle je to nejautentičtější.
Teda.
Moherské útesy.
- Znáte je? - Slyšela jsem o nich.
Co říkáte?
Jako bych se dostala do románu Jamese Joyce.
Takovou narážku jsem nečekal.
Joyce je můj nejoblíbenější spisovatel.
Vážně?
Teda, jste dobrej.
Díky.
Drsný útesy ale bohužel nebudou Paulův styl.
To asi ne.
A váš?
- Jo, myslím, že je to krása. - Já taky.
Tady bych ráda měla obřad.
A proč ne?
Protože svatba je o víkendu a nechci dělat problémy.
Neřekl bych, že organizovat vlastní svatbu jsou problémy.
Pardon, jen chci o svých objektech něco vědět,
než je vyfotím.
Myslela jsem, že lidi nefotíte.
Udělám výjimku.
- Teda. - To bylo strašné.
Tohle bude zábava.
Heather, Emmo, tohle je Finn.
Ahoj, jsem taky Paulův svědek. Těší mě.
Co se ti stalo, Paule?
To je dlouhý příběh.
Snažím se zmírnit škody. Podívej.
Bude to na fotkách vidět?
Půjčím ti úžasnej korektor.
To by bylo super. Díky.
Heather, říkal jsem Korymu o příchodu k oltáři.
Nacvičíme to, ať je to pořádná show?
Vidím tě, Finne.
Snaží se mě zastínit.
Moje pohyby jsou třída, Paule.
Nikdo tě nezastíní, Paule.
- Chceš ještě led? - Ne.
Zůstaň tady a zabav mě. Ať se tolik nelituju.
Pořád jsi tak pozorná?
Ne ke každýmu.
Mám štěstí.
Asi sem jde bouřka.
Měl bych vás zavézt zpátky, určitě máte napilno.
Ani ne. Paulova máma všecko zařídila.
A jak do toho zapadá vaše máma?
Je v Des Moines, ale zítra přiletí na generálku obřadu.
Určitě ji ráda uvidíte.
Bude super ji tu mít. Umí takový situace zvládat.
Všechno bude jednodušší.
- Mám... - Pomůžete mi? Jo.
Jen zatáhnout.
Panenko skákavá!
- To je síla. - Víte, co se o Irsku říká?
Pokud se vám počasí nelíbí, počkejte pět minut.
To řekl Mark Twain.
- To je fakt velkej strom. - Jo, to jo.
A jiná cesta odsud nevede.
- Ne. Musí to jít objet. - Možná v hummeru.
Musím to otočit. Ale nebojte, znám tu skvělou hospodu.
Počkat, vážně?
Pojď.
- Schovej se. - Díky.
Jdeme.
Super hospoda. Bude se ti líbit.
Tady je to super.
Nejlepší ryba s hranolkama v Irsku.
- Vždyť ji nemáš rád. - Proč myslíš?
Říkals...
Ale nic.
Jamesi Thomasi, ty hajzle!
O’Callaghane, ty svině!
Jak je, chlape? Co tady děláš?
Na cestu spadl strom, jsme uvěznění.
Aha, slyšel jsem. Seamus tam hned ráno zajede.
Ale teď je trochu sundanej.
Tak to budeme potřebovat dva pokoje.
Počkat, tady spát nemůžeme.
Chceš radši spát v autě?
Dejte mi chvilku.
Tady Paul Kennedy. Teď se k telefonu nedostanu.
- Co je to za jezinku? - Brzdi.
Neříkej, žes nějakou přesvědčil, že nejseš úplnej ňouma.
Paule, tady Maddie.
Na silnici spadl strom, tak jsme uvěznění.
Jmenuje se Madeline Kellyová. Fotím její svatbu.
- Její svatbu? - Ale.
Asi tu budu muset přespat. Zavolej, až to dostaneš.
Nechala jsem mu vzkaz.
Super. Jdeme jíst.
- Sedněte si. - Dobře.
Tak co, dva stouty?
Dáte mi bílý víno? Pivo nepiju.
Neříkal bych to tady moc nahlas.
Zavřou vás za velezradu.
Vypadá fajn.
Jo. S Tomem se známe už dlouho.
Do Irska jezdím s rodinou od dětství.
Takže mám pro tu zemi slabost.
Je pravda, že nemáš domov?
Tenhle týden je to pronajatý pokoj ve Scruffy Murphy’s.
Pak budu zpátky na cestách po světě
jen s foťákem a pasem.
Necítíš se po čase osaměle?
No...
Když nemáš závazky, je to osvobozující.
Možná jsi ještě nenašel někoho, s kým chceš strávit zbytek života.
Jako ty?
Umíš šipky?
Už asi ne.
Pojďme si zahrát.
Tak.
Jde jen o úchop, postoj a sebevědomí.
- Ty o sobě fakt nemluvíš rád. - Proč myslíš?
Pořád měníš téma.
Máš mít nohy na zemi.
Vidíš?
Teď se zkus postavit takhle.
Hýbe se jen ruka.
Seš tajemnej.
Když budeš pořád kecat, nemůžeš si představit cíl.
- To bylo podlý. - Nejsem podlá.
Asi šťastný irský čtyřlístek.
Nebo je to tebou.
- Teda, seš dobrej trenér. - A ty dobrá studentka.
Za dva dny se vdávám.
Jasně.
Vaše pití.
A vaše pokoje.
- Nádhera. Díky, Tome. - Užijte si to.
Díky.
- Chceš to zkusit? - Jasně.
Není špatný.
- Jeden tanec před spaním. - Dobře.
Pardon, musím proběhnout.
Rodinná krize. Musím tam. Prosím.
Máte hotovo.
Děkuji. Nashle.
Zdravím. Celou dobu stojím ve špatné frontě
a uletělo mi letadlo.
Budu hned potřebovat další spoj.
Paní ředitelko. To jsem já, Allegra.
- Aha. Ahoj, Allegro. - Zdravím.
Nutně potřebuju do Irska, vdává se mi dcera.
- Maddie se vdává? - Ano. A tlačí mě čas.
Uletělo mi letadlo do Dublinu. Můžeš mi najít jiné?
A pak potřebuju spoj na letiště Knock v západním Irsku.
Jasně. Jak to, že vám to uletělo?
Porucha hodin.
Zaspala jste. To je šílený.
Vypadla elektřina a záložní budík jsem...
- Co děláš? - Píšu Kimmy.
Pamatujete, jak byla za školou? Zešílí.
- Vážně? - Jo.
Pomozte mi někdo. Prosím, pomoc!
Do toho!
PENZION U DIVÉ SLÍPKY
- Prosím, naskoč. Prosím. - Ne, nic.
To snad ne. Nestihnu generálku svého vlastního obřadu.
Možná voda v karburátoru.
- Můžeme to roztlačit. - Cože?
Vy tlačte, já startuju.
- Jasně. Tak jo. - Bezva.
Připravení?
Tak jo.
Tlačte.
A je to!
Sakra.
Donesu hadr.
Jasně, hadr.
Po Madeline ani stopy.
Nejdřív matce uletí letadlo a pak čekáme na dceru.
- Snad to nemají v rodině. - To nevymyslíš.
Maddie tady určitě hned bude.
Takovej strom, to může být věda.
Ani nevíme, jestli mají motorovku.
- Že, Em? - Jasně.
Nevěřím, že nemáš nabíječku.
Ty přece taky ne.
Neumí to jet rychleji?
- Ne. - Skvělý.
- To není vtipný. - Docela jo. Bude to v pořádku.
Podívej.
Vážení svatebčané, sešli jsme se dnes,
abychom oslavili lásku těchto dvou mladých lidí, kteří...
Počkat, jsem tady!
Omlouvám se. Mrzí mě to.
O fous, Maddie. Málem tě vystřídali.
Pojď sem.
Promiň.
- Co se ti stalo? - No...
Za to můžu já.
Vraceli jsme se z Moherských útesů.
Co jste dělali v té turistické pasti?
Proč jsi od bláta?
Všichni jsme teď spolu a to je podstatné.
Můžeme k věci?
Hosté za hodinu dorazí na předsvatební večeři.
Dobrá, přeskočíme k tomu hlavnímu.
Můžete políbit nevěstu.
Jamesi?
Co?
Kdo je James?
To jsem já.
Co se stalo?
Omdlela jsi.
To je ona!
Kdo?
Svatá Brigita Irská?
To ona to zařídila.
Nepřihnula si whiskey?
- Seane! - Asi stres ze svatby.
- Chceš vodu? - Já jenom...
Jenom se mi trochu motá hlava.
- Určitě seš v pohodě? - Jasně.
Beru si Paula Kennedyho.
Přesně tak.
Jdeme dál?
Jistě, otče. Omlouvám se.
Kde jsme to byli?
Prosím o klid. Promluví můj drahý manžel Sean.
Děkuji, lásko.
Ať ve vašich srdcích září štěstí.
Ať úsměvy vám Bůh dá.
Ať zlaťáky vám v měšci zachrastí.
Žádný strach, Maddie. Bereš si Kennedyho.
- Sláinte! - Sláinte!
- Ty teď piješ Guinness? - Začíná mi chutnat.
Dobře, na počest snoubenců
si teď zahrajeme hru, „Jak dobře se snoubenci znají?“
Tři otázky, pokud odpovíte správně, dáte si panáka.
Odpovíte špatně,
musíme si dát panáka všichni.
To musíme pít vždycky? Nemůžem si zahrát něco jinýho?
Z toho se nevykroutíš, pravidla určuje Kory.
První otázka, kdo je Maddiin nejoblíbenější spisovatel?
To je snadné.
Paul Kennedy.
Ne, ale vtipné.
Má snoubenka má ráda klasiku. Její oblíbený autor je...
James Joyce.
Charles Dickens.
Správně.
Jeden bod pro snoubence.
Druhá otázka. Na jakou písničku jste spolu poprvé tančili?
Žádná nebyla.
Maddie neumí tančit, že?
Ne.
Od tebe už jsme slyšeli dost, brácho. Poslední je pro Maddie.
Kde tě Paul požádal o ruku?
- Tu odpověď zná. - Řekni nám to.
Požádal o ruku?
Jo. Jak jsi přišla k tomu prstýnku?
No tak, Maddie. Řekni jim to.
No...
Bylo to vážně magický místo.
Opravdu výjimečný.
Bylo to tak výjimečný, že...
Že jo?
Bylo to krásný a výjimečný.
Bylo to v O’Toole’s v Brooklynu na moje narozeniny.
Přesně.
Bylo. Bylo to v O’Toole’s v Brooklynu.
- Na tvoje narozeniny. A pak... - Moje narozeniny.
A pak se na mě Maddie podívala
a řekla: „Jak tě mám donutit, abys mě vzal do Irska?“
Řekl jsem:
„Museli bysme se vzít.“
A pak...
Pak...
Utahuje si z nás.
Pak sis klekla a požádala mě o ruku.
Požádala?
Teda, jasně. Jo. Já jsem požádala. Jo.
Požádala jsem.
A jak se říká, zbytek už znáte.
- Jsi v pořádku? Co je? - Bolí mě noha.
Pojď.
Promiňte.
Jamesi, myslíte, že se můžu podívat?
Možná bude lepší, když tu dnes zůstanete.
Požádala jsem Nevina, ať vám připraví pokoj ve věži.
Nevin. Paráda.
- Uvidíme se ráno. - Skvělé.
- Děkuji za dnešek. - Za málo. Já děkuju za nabídku.
Ty už jedeš?
Ne. Jen se balím na noc.
Olivia mě dala do věže pro hosty.
Zní to nóbl.
Myslím, že nevěří, že bych zítra přijel včas. Po té dnešní nehodě.
Díky, žes mě vzal na ty útesy. A za tanec.
Považuju se za fotografa all inclusive.
Tak sis to představovala?
- Co? - Tohle.
Tohle všechno.
Vypadala jsi zmateně, jako byste se ani moc neznali.
To je směšný. Jasně, že se známe.
- Charles Dickens? - Chyba se vloudí.
Jo.
Doufám, že ty ji taky neděláš.
To mi nemůžeš říkat.
Ani se neznáme, byli jsme spolu den.
Přiznávám, bylo to krásný.
Dramatický výhledy, romantickej déšť,
i tak mi ale nemůžeš mluvit do životních rozhodnutí.
Zítra si beru Paula Kennedyho.
Protože jsi ho požádala.
No a? Myslíš, že ženská nemůže požádat chlapa o ruku?
Jasněže může, ale kdybysme byli spolu, nečekal bych na to.
Požádal bych první.
Možná bys na tu svatbu neměl chodit.
Řeknu to Olivii.
- Dobře, fotky si nech. - Dobře, už mě neuvidíš.
Po tomhle jedu do Bolívie fotit ohroženou ještěrku.
- Co? Kdy odjíždíš? - V neděli.
Dobře, akorát včas, abys utekl od vlastního života.
To jsem neměla říkat.
Trochu pozdě.
Mami?
- Mám let, Maddie. Akorát nasedáme. - Vážně?
To ráda slyším.
Svatbu asi stihnu. Nevyzvedávejte mě, pojedu taxíkem.
Jsem fakt ráda, že jedeš, mami. Fakt tě potřebuju vidět.
Hned tam budu a zajistím, ať je tvá svatba s Paulem perfektní.
Díky, mami.
Hlásíme změnu brány. Let číslo 47 do Dublinu poletí od...
Co říkali? Počkej chvilku, zlato.
Kam všichni jdou? Co říkali?
- Musím jít. Čau. - Mami?
Řítím se.
Ahoj.
Ahoj. Vypadáš, že se bavíš. Emma dobře tančí.
Jo. Možná tě může na zítra něco naučit.
Abych nezapomněl. Napsal jsem nám sliby. Poslal jsem ti je e-mailem.
Co, tys mi napsal svatební slib?
Maddie, jsem spisovatel.
Ale možná je můžeš trochu doladit.
Paule, můžeš na moment?
Volají mě. Jdeš?
Asi si půjdu lehnout, pokud to nevadí. Jsem docela mrtvá.
Dobře. Dneska spím v pokoji pro hosty.
Ať nepokoušíme štěstěnu.
Ne, to nechceme.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
PODĚKOVÁNÍ
REDAKCE: MADELINE KELLYOVÁ
ROMÁN BEZ NÁZVU KAPITOLA PRVNÍ
TADY TO JE, KOTĚ! SVATEBNÍ SLIBY OD PAULA KENNEDYHO
- Krásný večer. - To byl, že?
Přeju si, aby trval věčně.
Jo, já taky.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Ty kytky jsou do kaple.
Krásný den na svatbu.
Povedlo se ti to?
Asi jo.
Nemáš se připravovat na svatbu?
Jo, jenom potřebuju chvilku.
Nechám tě.
Jamesi. To včera večer mě mrzí.
Není třeba se omlouvat.
Máš toho hodně.
- Četl jsem tvou knížku. - Myslíš Paulovu.
Vím, co jsem řekl.
Je lepší než jeho ostatní.
O dost lepší.
Jak se to asi stalo?
Tolik jsem toho nepředělávala.
- Proč to děláš? - Co?
Redigovat knížku je jedna věc, ale neměla by sis redigovat život.
Nerediguju si život, jen...
Možná to bude znít divně,
ale nevím, jestli to má vůbec být můj život.
Pokud jo, tak teď je čas se ozvat.
Tohle vážně chceš, Maddie?
Je Paul vážně ten, s kým chceš strávit zbytek života?
Vzít si Paula je moje splněný přání.
Dobře.
Tak proč jsi tak smutná?
Tudy.
Ten závoj je skvělej! Vypadáš úžasně.
A je to. Nevěřím, že se to fakt děje.
Já taky ne. Koukneš se mi, jestli už dorazila máma?
- Nebere telefon. - Jasně. Jdu na to.
Dobře, díky.
Zdravím, otče.
Připravená, Madeline?
Asi jo.
- Asi? - Já jenom...
Myslím, že jsem udělala něco špatně, otče.
Co se děje, drahoušku?
Bylo to přání od svaté Brigity.
To je všechno? S tou musíš opatrně.
Ví se, že má smysl pro humor.
Co to znamená?
Když ji o něco požádáš, nemusí ti dát, co chceš.
Ale vždy ti dá, co potřebuješ.
Už musím.
Všechno dobře dopadne. Uvidíme se.
Začíná to.
Mám obočí stejně?
Ta vizážistka, co Olivia najala, je vážně vostrá a asi jsem ji namíchla.
Sluší ti to.
Omlouvám se, Em.
Za co?
Za tebe a Paula.
O čem to mluvíš?
Vím, že mezi váma něco je.
Viděla jsem vás včera na nádvoří.
K ničemu nedošlo.
Známe se od dětství, Em. Můžeš mi to říct.
Maddie.
Věříš v osud?
Někdy.
Vidíš. Nevím proč,
ale co jsem Paula potkala,
prostě cítím,
že jsme si byli souzení.
Možná v jiným životě by to tak bylo.
Jenom ne v tomhle.
Nevěřím, žes to vzala tak dobře.
Kazím ti tvůj velkej den.
Nemůžeš za to. Vážně.
Zkusím všechno napravit.
Promiňte.
- Ahoj. - Zadrž.
- Ahoj. - To jsou ty šaty?
- Co se děje? - Jejej.
Co to má na sobě? Kde jsou ty rodinné šaty?
Zdravím.
Kdo mě neznáte, jsem Maddie, nevěsta.
Teda aspoň jsem měla být.
Jasně, že znáte Paula.
Je to fakt fajn chlap a skvělej spisovatel.
Lidi mi často říkají, že se musím umět ozvat.
Tak tady to je.
Na Paulovi mi fakt záleží,
ale nemiluju ho.
A jsem si jistá, že to má stejně.
Maddie.
Jenom si myslím, že pokud se pro něco takového rozhodnete,
pro svatbu, manželství, společný život,
mělo by to být s někým, koho milujete, ne koho si přejete.
Mělo by to být s někým, koho najdete,
nebo kdo si najde vás.
Pardon, ale tohle je nepřijatelné!
Paule, jak jsi to mohl dopustit?
Já?
Je to jeho vina!
- Fotografa? - Viděl jsem tě ráno s Maddie.
U jezírka s lekníny.
Počkat, a co ty s Emmou včera na nádvoří?
Nepodstatné. Tenhle šašek se mi snaží ukrást nevěstu.
Aspoň Maddie nekradu nápady a nevydávám je za svoje.
- O čem to mluvíš? - O tvé knize.
No...
Napsal jsem ji.
Nenapsal. To já jsem ji napsala.
A je to tady.
Paule, přestaň!
Ne. Máš pravdu.
Omlouvám se. Je mi to líto.
Pojď sem!
Ne! Přestaňte!
Maddie, tohle nepomáhá.
Paule, přestaň!
Moje noha.
Nestůj tam tak, Seane, udělej něco!
Do toho, synku. To zvládneš.
- Klídek! - Kdo to je?
MÁMA
Nech mýho bráchu!
Mami? Kde seš?
Nepanikař, ale jsem v nemocnici v Des Moines.
- Co? Co ti je? - Jsem v pořádku.
Jen únavová zlomenina nártní kosti
a boule na hlavě, ale už se mi vrátila paměť.
Pověz mi o té svatbě, zlato. Byla podle tvých snů?
Kory!
O tom jsem ani nesnila.
Proč ho nesundáš? Pomoz mi! Pomoz mi ho dostat!
Pusť mi nohu!
Co je to s tebou? Co?
Budu ti muset zavolat zpátky.
Jamesi!
Na čí straně seš?
Paule. Jsi zraněný?
Myslím, že ne.
Jak jsi mohl říct, že jsem nepodstatná!
Cože?
Já to tak nemyslel. Promiň! Vrať se.
Panebože.
Boha z toho vynechme.
Jamesi.
Počkej, Jamesi.
Udělal jsem chybu.
Neměl jsem tu práci brát, zapletl jsem do toho emoce.
- Vážně? - Slyšela jsi Paula.
Myslí, že za to můžu já.
A úplně upřímně, možná můžu.
Nemůžeš.
Pokud jsem tě přinutil pochybovat, vážně mě to mrzí.
- Ale... - Nejlepší, co můžu udělat, je...
Teď odejít.
Ale ty za nic z toho nemůžeš.
Upřímně ti přeju, ať jsi šťastná.
Bez tebe být šťastná nemůžu.
Vím, že to teď nedává smysl,
ale ze srdce věřím, že máme být spolu.
Takhle ne.
Jamesi, stůj.
Sbohem, Maddie.
Dobře, jsem tady.
Vím, že tu jsi, svatá Brigito. Můžeš vylézt.
Prosím! Byla to chyba.
Paul, svatba, James...
Jenom to vrať!
Svatá Brigito!
Netřeba křičet, drahoušku.
Jsem tady.
Musím to přání zrušit.
To bohužel nejde. Přání už bylo splněné.
Ale všechno se strašně pokazilo.
Vážně? Nebo šlo přesně tak, jak mělo?
Máš pravdu, poučila jsem se.
Musím naplnit svůj osud.
No, to je ale něco jiného.
Počkej, vrať se. Kam jdeš?
Prosím, svatá Brigito, nech mě to přání zrušit.
Fajn.
Fajn, zvládnu to.
Potřebuju jen poryv větru.
Kde je ten vítr? Dobře.
Stačí vánek. Dej mi něco.
Cokoli, co máš. Dobře.
Jen vezmi to přání zpátky.
Je tady někdo?
Co děláš?
- Proč nejseš oblečená? - Šaty pro družičku?
Jo, a mají být na družičce.
- Prsten je fuč. - Jakej prsten?
To je Paul a Emma.
- Je všechno v pohodě? - To je úžasný.
Jsem ráda, že to tak vidíš. Tak šup.
- Čau, mami. - Ahoj.
Co noha?
Noha? Aha, ty myslíš artritidu.
Co beru ten glukosamin, tak se neozvala.
To jsou skvělý zprávy!
Díky, zlato.
Jamesi?
Promiňte.
Tak a jdeme na to.
Díky.
Whiskey, prosím.
- Super hostina. - Jo.
- Prosím. - Díky.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Fajn, nelíbím se mu.
Už je to za mnou.
- To je dobře. - Díky.
Šampaňské, prosím.
- Nazdárek, fešáku. - Ahoj.
- Zatancuješ si? - Jasně.
Dobře. Rozumím.
- Ahoj. - Bavíš se?
Jo, nádhernej obřad. A mohla sis nechat vlastní šaty.
Je to celé tvoje zásluha.
Maddie, někoho jako Paula jsem hledala celej život.
Moc ti to přeju.
Fotograf už jde. Co moje rtěnka?
Dokonalá.
Tady je moje holka.
Gratuluju, Paule. Emma je úžasná.
- Štěstí, že ji máš. - Pro všechny.
Volal jsem s nakladatelstvím.
Prodeje v Americe jsou obrovské. Chtějí okamžitě pokračování.
Já teď samozřejmě budu měsíc na svatební cestě.
Začneš s tím příběhem beze mě?
To záleží.
Na čem?
Budu spoluautorka?
Madeline, tak to nefunguje.
Autor budu jen já.
Ty vyšperkuješ příběh a moje jméno ho prodá.
Proto jsme skvělý tým.
Víš co, Paule? Tak to v týmu nefunguje.
Tentokrát to bude na tobě.
Kam jdeš?
Napsat vlastní příběh.
Ať vám chutná.
- Díky, Murphy. - Sláinte.
Co si dáte?
Zdravím, hledám Jamese Thomase. Pronajímal si tu pokoj.
James? Zrovna odjel, minuli jste se.
Vážně?
- Možná ho doženete. - Dobře, díky.
- Za nic. - Díky.
Je tu volno?
Když mi znovu nezkusíte ukrást tašku.
- Díky. - Není zač.
- To je ale náhodička. - Je to malá vesnice.
Takže vy fotíte přírodu, že?
Myslíte, že byste mi s něčím poradil?
Dobře.
Zjišťuju si něco o ohrožených ještěrkách v Bolívii.
Mám je jet do Bolívie fotit.
- Kdy jedete? - Nejedu. Odmítl jsem to.
Vážně?
No, jak jste vystoupila z toho autobusu,
potkal jsem vážně zajímavou ženu.
Přesvědčila mě, ať chvíli zůstanu.
Uvidíme, co se stane.
Na jak dlouho tu jste?
Jak bude třeba.
Chci napsat knížku o Moherských útesech.
Znáte je?
Tam to mám rád.
Já taky.
Možná se tam můžeme někdy vydat.
To by bylo fajn.
O čem bude ta knížka?
Mám šílenej nápad.
- Dáš si pak něco k jídlu? - To by bylo fajn.
Znám tady skvělou hospodu.
Zahrajeme si šipky?
Rozhodně.
Mají tam i kapelu.
- Tancuješ? - Ano. Tancuju.
Tušila jsem to.
S LÁSKOU VZPOMÍNÁME NA ANDREU SUE TOWNSEND
Překlad titulků: Ondřej Zacha