Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Desitjar: voler alguna cosa que no pot o probablement no passarà."
Però i si passa?
- Paul! - Paul!
Unes paraules, Paul.
Espera, la meva bufanda! Para!
Hola, guapa.
Hola. Estàs molt guapo.
Gràcies.
- Paul! - Paul!
- Dos segons. - D'acord.
Com anem? Encantat de tornar-te a veure. Com estàs? Gràcies per venir.
- Tinc unes preguntes. - Espera un moment.
No seria res sense aquesta dona fantàstica i escriptora brillant,
la meva editora, Madeline Kelly.
Maddie, vine.
És la nostra nit, Maddie. Tu i jo, hem fet això junts.
Has escrit una gran història, només l'he polit.
Trobem-nos un moment a dins, vull parlar una cosa amb tu.
- El què? - Ja ho veuràs.
- D'acord. - Molt bé.
- Una pregunta. - Hola, Jay.
Hi ha una noia en concret que hagi inspirat la història d'amor?
Au, va, no puc revelar tots els meus secrets.
- Tornes a Manhattan? - Sempre està bé.
Un altre best-seller?
Hola?
- Ei, Maddie. - Hola, mama.
- Sort que et trobo. - Què és aquest soroll?
Intento encarregar paper higiènic en línia,
perquè els alumnes en roben,
i tinc un botó del teclat encallat.
Massa detalls.
M'has preguntat tu.
És que vaig de bòlit.
Hi havia molt trànsit i just acabo d'arribar al local.
Faràs tard a la teva gran nit, això és mala gestió del temps.
Tant de bo ser-hi i ajudar-te.
- Mama, pots esperar un moment? - És clar.
Només un moment.
Ja està, digues.
De fet, trucava per saber si ja has parlat amb en Paul.
No encara. Espero que no hagis dit res dels meus sentiments per ell.
A ningú de Des Moines li importa, creu-me.
- No ho saben ni la Heather i l'Emma. - No els ho has dit?
És que no estic preparada.
Si les teves amigues no ho saben,
és molt possible que en Paul tampoc.
No, li he donat moltes pistes.
Hauries de veure com em mira quan treballem.
- Ell m'entén. - Bé, n'estàs enamorada.
- Per què no li dius? - Potser no caldrà.
Què ha passat?
Diu que hem de parlar d'una cosa.
- Ah, sí? - Potser avui és el dia.
Funciona.
He de penjar.
D'acord, però si avui no et diu què sent per tu,
li has de dir tu, només dic això.
- D'acord. Adeu, t'estimo. - Jo també.
- Ei, noies. - Hola!
Quina emoció.
Estem molt orgulloses de tu.
Gràcies per venir.
I la bufanda que et vaig deixar?
- Ja deu ser a Brooklyn. - I això?
Un accident. Si no em deixes res mai més, ho entendré.
No et preocupis, era una mostra de la feina.
Heather, la portada t'ha quedat fantàstica.
T'agrada?
És preciosa. Què en penses, Emma?
Penso que ens deus explicacions.
- Sobre en Paul? - Sí.
Fa més d'un any que treballes amb ell.
No em diguis que no t'hi has fixat.
Crec que és un gran escriptor, i ja està.
El teu nom hauria de ser a la portada.
- Gairebé has escrit tu el llibre. - No és cert.
Vaja, no ben bé.
Però és bon currículum,
i en Paul parla de mi a l'editorial.
- Es irlandès. - Sí.
- Té un accent sexi? - No ho sé.
- Està solter? - Dona'm això.
- Ja està. - On vas?
A buscar en Paul.
Vinga, Maddie, ara no et facis enrere.
Eres aquí.
Volia fer un glop i reunir coratge per afrontar les masses.
Els encantarà. És una història preciosa.
Doncs és gràcies a tu.
Per mi, els amants s'haurien llançat al llac al capítol deu.
Ets fantàstica, saps?
Em complementes, Madeline.
Fem un bon equip.
Sí, i per això et volia parlar
d'un tema molt important per mi.
- Em pots dir el que sigui. - Doncs...
Crec que ha arribat l'hora
de fer un pas més en la nostra relació.
Paul, no sé què dir. Sento exactament el mateix.
De veritat?
Fantàstic.
Llavors,
treballaràs amb mi en el meu proper llibre?
Vull que hi siguis des de la concepció, aquest cop.
Sé que volies escriure la teva novel·la, et puc ajudar.
Però creus que pot esperar una mica més?
Doncs...
- És clar. - Genial.
- Em sembla bé - Perfecte!
Molt bé, doncs, és hora de llançar-me als lleons.
Ens veiem a dins.
Si t'estàs quieta, la puc agafar.
Porta'm al lavabo i ja està.
Em sap greu. Estàs bé?
Només és un petit problema de pestanya.
Et puc oferir la meva ajuda?
Potser sí. Són les noves pestanyes NanoGrip.
Soc estilista a Bergdorf's.
Em donen mostres de tots els cosmètics de luxe.
A aquest li poso un zero.
- Puc intentar-ho? - Endavant.
Aniré amb molt de compte.
Ja està.
Què tal?
Molt millor.
Perdoneu que us talli, però tothom t'espera.
- Sí, d'acord, et segueixo. - No, passa tu.
"Ella mira des de les profunditats.
Si tan sols ell li allargués la mà,
es trencaria l'encanteri.
Però li dona l'esquena.
El crida amb paraules ofegades,
mentre desapareix entre les ombres del fondal molsós."
"Capítol vuit.
La primera nit que va passar sola va ser la pitjor."
DOS CORS IRLANDESOS
Aquí tens, Gertrude. És un nom molt bonic.
Gràcies, Paul.
- I doncs, de què us coneixeu? - Som amigues de l'escola.
Sempre m'ha agradat molt llegir.
Què? Aquesta soc jo.
- Vols que et dediqui el llibre? - Sí, i tant.
És clar.
- Som-hi. - El llac és de veritat?
Sí, és a Irlanda. A prop de la meva casa familiar.
M'encantaria veure'l algun dia.
I a mi, que el veiessis.
Escrius unes històries fantàstiques. En podria escoltar tota la nit.
Ostres, seria genial, oi?
Però en Paul té entrevistes al matí.
El compte, si us plau.
- És barra lliure. - No.
Ha sigut fenomenal.
Crec que ha sigut la nit més increïble de la meva vida.
Hi ha hagut química, amb en Paul.
Sí, hem tingut una connexió immediata.
No t'ho has de prendre seriosament. En Paul és famós.
- Sap fer sentir especial a tothom. - M'ha firmat el llibre.
Firma molts llibres.
Amb el seu telèfon?
ESPERO TORNAR-TE A VEURE PAUL
Només és un telèfon, no és una proposta de matrimoni.
No em puc creure que en Paul i l'Emma es casin!
Ha sigut tan ràpid.
Com un sotrac.
- Benvingudes a Irlanda. - Gràcies.
- Ja quasi estem, només falta una bossa. - Aquella també és meva.
- Aquí la tens. - Has dut prou equipatge?
Em caso, Heather.
No saps quants canvis de vestuari necessito.
Perdoni, senyora.
- Mads! - Perdoni.
- Tot bé? - Sí.
Maddie, tens la teva maleta?
Quasi!
- Ens veiem a fora, d'acord? - D'acord!
Si em necessites a la feina, estic disponible en qualsevol moment.
Molt bé, d'acord. És clar.
Sí.
Disculpa, és la meva.
No, em sap greu però és meva.
No, de fet és meva.
Penjo un moment, una dona americana em vol robar la bossa.
No et robo res, agafo la meva maleta.
Si mires l'etiqueta, veuràs...
No em cal, sé com és la meva maleta. Deixa-la anar.
No deixaré anar la meva maleta.
Veus? La meva faldilla de quadres.
Segur que és la teva talla?
Em sap molt de greu.
No passa res, li pot passar a qualsevol.
Tot i que sospito que a tu et passa més sovint que a la resta.
Gaudeix el viatge.
EQUIPATGE PERDUT
Maddie, eres aquí.
Hem aconseguit encabir les maletes de l'Emma al cotxe.
Jo hauré d'anar al sostre.
- No em crec que això sigui real. - T'entenc. Com estàs?
- No et vols pas fer enrere, oi? - Jo? Mai.
T'estic molt agraït per presentar-me l'Emma.
M'has canviat la vida, i no ho oblidaré mai.
Si us plau, ompli això.
Crec que en tinc per estona. Per què no aneu tirant cap a la casa?
No et puc deixar aquí.
- No et preocupis, agafaré un taxi. - D'acord.
Truca'm per dir-me si tot va bé. D'acord.
AEROPORT IRLANDA OEST KNOCK TAXIS
"Cap Uber en aquesta àrea." Fantàstic.
RUTES CLÀSSIQUES DE LA BRÍGIDA
- Pots anar a aquesta adreça? - Sí, t'hi puc portar, maca.
- Gràcies. - I tant.
Espereu!
Billy. Un plaer tornar-te a veure.
No has convençut ningú que et donés la maleta?
Doncs resulta que s'ha perdut, em trucaran quan la trobin.
Bé, si necessites uns calçotets, ja saps on soc.
Ets fotògraf?
Doncs sí.
Fotògraf de natura.
Bé, ho intento.
És més difícil ara que tothom duu una càmera a la butxaca.
No hi havia pensat mai.
- Per què has vingut a Irlanda? - Per una boda.
- Felicitats. - No, no la meva, la d'una amiga.
Potser tens sort i agafes el ram.
Què et fa pensar que em vull casar?
Res, era una broma.
Veig que no gaire bona.
DOS CORS IRLANDESOS
- Gràcies. - De res. T'està agradant?
Sí. L'has llegit?
No, no em cal.
Quasi no vaig ni acabar l'últim.
És dels autors més venuts al Regne Unit.
També s'hi ven molt fish and chips.
No vol dir que sigui bo.
Sembla que li va molt bé sense la teva aprovació.
No és pas amic teu?
Ja som a la seva parada. Casa dels Kennedy.
Els d'en Paul?
Ja tinc la resposta, doncs.
- Gràcies. - Cap problema.
I que sàpigues que l'he editat jo. Què me'n dius?
Tens el meu condol.
Saps què? Te'n pots anar a...
Ei, tu. Això és una propietat privada.
Perdona. Busco en Paul Kennedy.
Ja sé qui ets, només feia broma.
Soc en Kory, el germà.
- Hola. - Vine, tothom és dins.
Maddie, has arribat!
Sí, he agafat el bus, que ha estat bé,
excepte pel noi anglès impertinent amb qui anava.
Olivia, aquestes tasses són divines.
Tens un ull excel·lent. És Belleek. Les tenim des de fa generacions.
És per aquí.
Ostres, aquesta casa sembla de conte de fades.
Però, aquí, si perds una sabata a mitjanit,
és que vas begut.
És una monada.
- Sí? - Porto la Maddie, recent sortida del bus.
- Hola. - Que bé.
- Sean. El pare del Paul. - Hola.
No!
- Em sap greu. - Tranquil·la, no s'ha trencat res.
Han trobat el teu equipatge?
- No encara. - Seu aquí.
Mads, em sap greu.
No passa res.
Tenia assegurança.
No patim per la maleta, sinó pel vestit de dama d'honor.
Sense, desequilibraràs l'aspecte del seguici.
Potser es pot quedar a un costat, com una animadora.
Ja està! Tot carregat al cotxe.
Madeline. Tothom a punt per marxar?
- I tant. - On anem?
En Paul ha planejat una excursió sorpresa. Oi que és maco?
Un moment, que em canvio.
Quina noia més encantadora.
És adorable.
Madeline, deus estar tan contenta per ells.
Sí.
EL PUB D'EN MURPHY, BAR I FONDA
- Com anem? - Bé.
Bona tarda, nois.
Quina bona pinta.
- Aquí tenim el viatger. - Quant de temps, Murphy.
Com va? Tot bé?
Anar fent. Et quedes una setmana, aquest cop?
Sí, cobriré el festival d'esquilar ovelles.
Per aquí tothom l'espera amb ganes.
No ho dubto.
La Fionnuala t'està preparant l'habitació,
i pots fer servir el meu Triumph mentre siguis aquí.
No, no puc fer servir el teu cotxe.
M'ho pots pagar amb una de les teves fotografies sofisticades.
La penjaré al pub.
D'acord, fet.
Encara t'agrada, doncs?
Tot aquest voltar pel món,
fent fotos de llangardaixos i ocells.
Sí.
Però si no pares quiet,
com trobaràs una bona dona am qui posar arrels?
No sé si estic fet per arrelar-me amb ningú.
No sé per què et dic res, si mai m'escoltes.
- Un plaer veure't. - Igualment.
Preciós.
Ei! Necessites res? Et puc deixar roba.
- No cal. Tenia un jersei a la bossa. - D'acord.
- És una vista magnífica. - Sí.
Estàs bé? Et noto una mica estranya.
Sí, estic bé, superbé.
Per què no sortim nosaltres dues? Podem prendre alguna cosa, conèixer nois...
No has tingut cap cita en tot l'any que has estat escrivint el llibre.
- Digues que sí, va. - D'acord.
Gràcies. Ens veiem a baix en quinze minuts.
La parelleta ens porten de pícnic.
Gràcies.
- Jo agafo la cistella. - Perfecte. Doncs jo, això que pesa.
- Seguiu-me. Ens n'anem de pícnic. - És tot preciós.
Els vikings feien servir aquest pont.
Tota la teva inspiració creativa, la deus agafar d'aquí.
Mireu, és el Lough Tay. El llac del llibre d'en Paul.
És molt bonic.
¿És aquí on viu la teva fada mística
en una ciutat al fons del llac?
- Exacte. Que perceptiva. - Excepte que no és mística.
És malvada i egoista. Atrau els homes cap a morir ofegats.
- Maddie! - No, és veritat. Una fada malvada.
- Us ve de gust un passeig amb barca? - Sí.
En Nevin ens ha preparat unes barques.
- Maddie, vinga, encara hi caps. - No cal.
Hi ha prou espai. Serà divertit.
- Aniré a fer una volta. - De veritat? D'acord.
- N'estàs segura? - Sí.
- Ens fas una foto? - D'acord.
- Lluís! - Lluís!
I una amb en Paul i jo?
Té, fes-la amb el meu telèfon. Així la puc penjar a les meves stories.
Molt bé. Un, dos i tres.
- Ja està. - Gràcies, Mads.
D'acord, doncs passeu-ho bé.
- Fins després. - Gaudeix el passeig.
- Doncs som-hi. - Que agradable.
Compto amb tu.
Adeu.
- Fins ara, Maddie! - Adeu!
- Quines flors. - T'avançaré!
- Hola, mama. - Vas prometre que trucaries en aterrar.
Perdona. Estic sana i estàlvia.
En Paul ens ha portat al Lough Tay. És realment màgic en persona.
Et passa res a la veu? Estàs bé?
Sí, però no puc evitar pensar que tot seria diferent
si t'hagués fet cas i hagués dit a en Paul el que sento.
Reina, pren-t'ho com una lliçó apresa.
Has de començar a fer-te escoltar.
Para.
Bé, ara ja és tard.
No li puc dir a en Paul que desitjaria que es casés amb mi.
- Maddie? - Mama?
Maddie.
Mama, s'està reconnectant.
Mama?
Era un desig, això que has dit?
No, només...
Suposo, però no pensava que ningú em sentís.
Jo t'escoltava.
Mira avall.
D'acord.
Se'n diu 'cadira dels desitjos', però ho has de fer bé.
Així que seu, tanca els ulls, i demana un desig.
No cal, gràcies.
De què tens por?
No tinc por, és només que no crec en aquestes coses.
Llavors no hi tens res a perdre. Va, per què no ho proves?
D'acord. Desitjo...
No, ho has de fer bé. Seu.
Tanca els ulls, i digues-ho de veritat.
Molt bé. Desitjo...
Desitjo ser jo qui es casi amb en Paul Kennedy.
Doncs no ha funcionat.
Ah, no? I com ho saps?
No hi hauria d'haver un terratrèmol, un llamp, o una cosa així?
Vols alguna cosa més dramàtica?
A veure si puc convocar una ventada. Això ajudaria?
Estaria bé.
Quin somni més estrany.
Hola?
Heather? Emma?
Sou vosaltres?
Paul!
Maddie, estàs desperta. Em passes una tovallola?
Sí, és clar. D'acord.
- Què hi fas, aquí? - Dutxar-me, que no ho veus?
- Has vist el meu bàlsam per a la barba? - No.
Què et passa?
Res, no... No sabia que eres aquí.
- On hauria de ser, si no? - D'acord.
Jo me'n vaig. Em sap greu.
Maddie! Estàs bé?
- Han trobat la meva maleta. - Vine.
Saps què? Crec que sortiré. Vaig a prendre l'aire.
- Bon dia, Mads. - Hola, Emma.
Emma! Què fas, desperta?
Volia sortir a córrer. Has vist en Paul?
- En Paul? - Sí, l'he buscat per tot arreu.
És fàcil perdre's en aquesta casa.
Doncs aquí dins no hi és. En absolut.
- D'acord. - Saps què?
De fet, no li he vist el pèl enlloc.
Què? Com ha vingut a parar aquí?
- Bon dia, Emma. - Hola.
- La teva mare et busca, és a baix. - Gràcies.
- Ens veiem per esmorzar? - Ei. Paul.
Què? Si ja ens ha vist fent-nos petons.
Nevin, la jaqueta.
Què, preparada per al gran dia?
Deus estar emocionada.
Jo espero amb ganes el convit.
Hi ha homes guapíssims en aquest poble.
Veus?
- Ei, estàs... - He de parlar amb tu.
Però què fas, Mads? Què passa?
T'he de dir una cosa,
però no li pots explicar ni una paraula a l'Emma.
D'acord.
Aquesta nit, he tingut un somni ben estrany.
Érem al llac i una senyora rara em deia que demanés un desig.
I jo demanava casar-me amb en Paul Kennedy.
- Suposo que et sembla sorprenent. - Vols dir?
En tot cas, quan m'he despertat,
la meva maleta havia aparegut màgicament,
i el Paul s'estava dutxant allà dins.
Molt bé.
No et sembla una mica estrany?
- I tinc un vestit de núvia a la maleta. - Sí.
- Què hi fa, aquí? - Doncs és teu, beneita.
El vas triar amb ta mare a Nova York.
Què?
I d'aquí a un parell de dies,
te'l posaràs, caminaràs fins a l'altar, i et casaràs!
- No. - I tant que sí.
Crec que ara tens l'ansietat d'abans de casar-se.
És molt normal.
No. I això? No són meves.
Sabates per a la lluna de mel.
No, no soc jo qui es casa. És ella.
Exacte.
Reina, et cases amb en Paul Kennedy.
Respira, relaxa't.
Serà el millor cap de setmana de la teva vida.
A vestir-se.
Em caso amb en Paul Kennedy.
Sí!
Em caso amb en Paul Kennedy.
Sí!
- Doncs sí. - És que no ho entenc.
Per què no trobo fotògraf per al casament?
Perquè ets insofrible, mama.
Els dos últims fotògrafs que vas contractar van marxar plorant.
- De veritat? - Sí.
Sí, ploraven a llàgrima viva.
Ja la tenim aquí.
- Bon dia a tothom. - Bon dia.
Reina?
Si em permet.
Gràcies.
- Et trobes bé, Madeline? - Sí, només és jet-lag.
Beu xampany, a mi em funciona.
Gràcies.
Has de provar les maduixes locals. Són delicioses.
Te'n dono una. Són bones.
Madeline, vols un boxty?
Un què?
És adorable, ella. És una crep irlandesa.
D'acord, gràcies.
Sean, han trucat de la pastisseria.
El pastís que vam encarregar és massa alt per al transport.
- Oh, no. - I un pastís més petit?
Molt bona.
- M'agrada com penses, Madeline. - Ben dit.
Per fi, algú amb dos dits de front.
Sembla que fa bon temps. Vols fer un tomb amb bicicleta?
Amb mi?
És clar que amb mi.
L'Emma i jo anirem a collir pomes al jardí.
- Kory, vols venir? - No puc, tinc entrenament de rugbi.
Podem collir pomes?
No tinc gaire bona coordinació en una bici.
Què dius, tothom sap anar en bici.
Reina, pots apujar una mica el ritme?
Paul, ja ho intento.
Estan guapíssimes.
- Maddie, et quedes enrere. - Ja vinc.
- Ei. - Hola, noies.
Hola, Maddie.
- Maddie, estàs bé? - Sí, tot bé.
- T'has fet mal? - Estic bé. Puc tornar a pujar.
No ho sé, sembles un perill aquí damunt.
Doncs l'empenyeré i aniré corrent al teu costat.
Bé, jo volia fer una mica de càrdio, amor.
- No passa res, ja l'agafo jo. - No.
M'anirà bé agafar la bici, avui em falta moure'm.
Molt bé, doncs. Una volta ràpida al poble?
Si em pots seguir el ritme.
M'agrada el repte.
Ja t'he deixat enrere!
T'atraparé!
- Doncs què? Vols collir pomes? - Sí, per què no.
No em puc creure quantes pomes hem collit.
I si en fem un pastís per a en Kory? Potser li agraden les noies que cuinen.
Ets aquí! T'he estat buscant per tot arreu.
Madeline, has vist quina hora és?
Tenim hora a la sastreria per emprovar el vestit de boda.
Però ja tinc un vestit, oi? No el vam triar amb la meva mare?
Parlant de la teva mare.
En Nevin la recollirà i la portarà a l'assaig.
- Ve la meva mare? - Millor tard que mai.
Hi estic d'acord.
Em sembla bé que els homes utilitzin Botox.
Oi? Ara no em cal, però potser en el futur.
Hola, Em.
- Ei. - Hola.
Paul, pensava que havies dit a la Madeline això del vestit.
Li vaig dir.
- Oi, amor? - No.
Bé, en tot cas, som-hi.
Que estricta, tu.
La meva mare sabrà tractar-la.
Li queda de meravella.
Espectacular.
Magnífic.
- Uau. - Uau.
La meva àvia va dur aquest vestit al seu casament.
La meva mare també. I jo igual.
És una tradició a la nostra família.
És molt festiu.
Festiu?
És un Lanvin vintage.
És una peça de museu. L'esfinx dels vestits de boda.
Potser s'hi podria obrir un tall?
Sí que el tenen.
NOU BEST-SELLER DE PAUL KENNEDY
- Hola. - Hola.
- Ara t'ho preparo. - Gràcies.
Felicitats. Ets el client número cent de la setmana.
Ostres.
Per tant, t'emportes
una exemplar promocional de la nova novel·la de Paul Kennedy.
- No em cal, gràcies. - Però és gratis.
Tot i així.
Aquí tens.
- I un regalet. - És clar.
- Un d'aquests. - Fantàstic.
I el pagament. Aquí tens.
Perfecte.
- Que tinguis bon dia. - Igualment.
FESTIVAL D'OVELLES
CANCEL·LAT
- Endavant. - Gràcies.
LLIBRES RARS COSTA OEST
Au, va. Deu ser una broma, no?
Em feia il·lusió, aquesta feina.
- No és tan terrible. - Sí que ho és, què t'empatolles?
- Què penses fer, Maddie? - Doncs portaré el vestit i punt.
Perquè només és un vestit i en Paul vol que el porti.
I perquè ho vas desitjar.
Heu sentit això?
Allà, és ella. És allà mateix.
Qui?
Maddie.
Espera, torna!
Què volies dir? Estic contenta amb el meu desig.
Segur que estàs satisfeta amb el desig?
On vas?
M'encanta el meu desig. No el desfacis, si us plau!
Hola.
- Ets tu. - Estàs bé?
- No has vist que creuava? - Sí, però has xocat tu amb mi.
- Bé... - Ja està.
Tranquil, ja ho faig.
- Aquí tens. - Molt bé.
Em vas dir que no t'agraden els llibres d'en Paul Kennedy.
- Com? - Quan érem al bus.
Perdona, però ens coneixem?
No te'n recordes?
- Perquè no ha passat. - Què no ha passat?
- Res. - Maddie.
- Què ha sigut, això? Has marxat corrent. - És que he vist...
N'has trobat un. Un fotògraf. Fantàstic. Ben fet, Madeline.
No, jo...
Olivia Kennedy. Com et dius?
James. James Thomas. Encanta't de conèixer-la.
No deu tenir relació amb en Paul Kennedy, l'escriptor?
És el meu fill.
I ella, la seva promesa. Però això ja ho sabies.
De fet, no.
En James no és aquest tipus de fotògraf.
Com ho saps?
- Però ets fotògraf, no? - Sí.
Quant ens cobraries?
Agraeixo l'oferta, però no soc la persona adequada.
Què vols dir?
No faig fotos de persones.
Et pagaré el triple de la teva tarifa.
Quan ha dit que és la boda?
Veus que hi ha aquesta brillantor tan bonica al voltant dels nuvis?
- Preciós. - Vull això.
Que sigui eteri.
I les fotos en què surti jo han de ser des de la dreta.
És el meu costat bo.
Molt bé.
Qui ha deixat el cotxe davant la porta?
Hola.
Rei, arribes just a temps.
La Madeline ens ha trobat un fotògraf.
James Thomas, aquest és en Paul, el meu promès.
He llegit algunes obres teves.
- Sempre està bé conèixer un admirador. - No ho dubto.
De fet, el meu agent publicitari
em va recomanar fer fotos promocionals, després del casament.
La Madeline i jo en un paisatge irlandès idíl·lic.
Creu que farà augmentar les meves vendes.
Així, a més d'una boda, també és bona publicitat.
Exacte.
Sobretot perquè la Maddie és la seva editora.
Per què no aneu tots tres demà a voltar per la zona?
- Potser trobeu un bon lloc. - Sona fantàstic.
- Què et sembla, Pau? - Molt bona idea. A les deu, James?
I tant.
Acompanyes en James a la porta?
És clar.
Així que no ets només la seva promesa, sinó també l'editora. Que pràctic.
Si demà hem de passar el dia junts, pots deixar el sarcasme a casa?
Com que tècnicament no tinc casa, no sé on el deixaria.
Ho intentaré.
Suposo que t'he d'agrair haver-me donat la feina.
No em fa res admetre que m'anirà molt bé.
Ara que tothom té una càmera a la butxaca?
- Això és el que dic jo. - Ah, sí?
Sí.
- Fins demà al matí. - Sí.
Saps què? Et cases amb en Paul Kennedy.
Sí!
Què coi...?
- Paul? - Maddie! Què coi fas?
- Ho sento, estava dormint. - Quin mal.
Ha sigut un reflex. T'he pegat a l'ull?
M'has pegat una mica més que a l'ull.
Ho sento molt. T'he fet molt mal?
No em toquis.
- D'acord. - Sí?
Sí.
Ho sento molt.
Segur que estàs bé?
- Estic de primera. - D'acord.
- T'ha quedat molt bé. - Gràcies.
Bon dia.
I en Paul?
No vindrà.
Per què no?
Va patir una lesió nocturna.
Ha dit que busquem sense ell.
- Res greu, espero? - No, només necessita gel.
- I les teves amigues? - Van a fer-se la manicura.
A punt?
I com has arribat a editora?
Doncs era escriptora autònoma, però això no pagava les factures.
- Llavors vaig trobar feina a l'editorial. - I vas conèixer en Paul.
Sí, no acabava de connectar amb els altres editors,
i vam encaixar des del primer moment.
Interessant.
Què vols dir?
Suposo que els contraris s'atrauen.
Perdona, en Paul i jo no som contraris. Tenim moltes coses en comú.
No he dit res, segur que hi ha una llarga llista de mutualitats.
Per què no estem en silenci un moment? Així puc gaudir la vista.
Com vulguis.
- I tu, què? - No cal que parlem de mi.
Però quina vista.
- És molt bonic. - I encara millora. Som-hi.
He de preguntar.
Segur que cal?
- Digues. - D'acord.
Per què no escrius tu un llibre?
Ho estic intentant, però ha estat difícil últimament.
Massa ocupada amb el llibre d'en Paul?
No, és que...
- No sé si tinc res a dir, ara mateix. - Tothom té coses a dir.
Només cal ser valent per fer-ho.
- M'estàs dient covarda? - En absolut.
- Això ho has dit tu sola. - D'acord.
Bé, en Paul va dir que volia la Irlanda autèntica.
No hi ha res més autèntic que això.
Ostres.
Els penya-segats de Moher.
- Els coneixes? - N'he sentit parlar.
Què et sembla?
Em sento com en una novel·la de James Joyce.
No esperava aquesta referència.
Joyce és el meu autor preferit.
De veritat?
Ei, ets prou bo.
Gràcies.
Per desgràcia, crec que un penya-segat no és l'estil d'en Paul.
Probablement no, però és el teu estil?
- Sí, crec que és molt bonic. - Jo també.
M'encantaria casar-me aquí.
Per què no ho fas?
La boda és aquest cap de setmana i no vull fer-ho difícil.
No diria que opinar sobre la teva boda sigui fer-ho difícil.
Perdona. M'agrada saber una mica sobre els meus models
abans de fotografiar-los.
Pensava que no feies fotos de persones.
Puc fer una excepció.
- Caram. - Ho has fet fatal.
Això sembla divertit.
Us presento el meu amic Finn.
Hola, també soc padrí de boda d'en Paul. Encantat.
Paul, què t'ha passat?
És llarg d'explicar.
Intento minimitzar els estralls. Mira.
Es veurà a les fotos?
Et puc deixar un corrector fantàstic.
Seria perfecte. Gràcies.
Heather, he parlat amb en Kory del camí a l'altar, a la boda.
Vols que practiquem, per fer una entrada de pel·lícula?
Et vigilo, Finn.
Em vol robar el protagonisme.
Em sé moure, Paul, no t'enganyaré.
Ningú et pot robar el protagonisme, Paul. Et porto més gel?
No, queda't i distreu-me. Així deixaré d'autocompadir-me.
Sempre ets tan considerada?
No amb tothom.
Quina sort.
S'acosta una tempesta.
Hauries de tornar, deus tenir molta feina.
No massa. La mare d'en Paul ja ho ha fet tot.
On és la teva mare, en tota aquesta equació?
És a Des Moines, però arribarà demà per al sopar d'assaig.
Et deus alegrar de veure-la.
Estarà bé tenir-la aquí. Sap gestionar aquestes situacions.
Ho farà tot més fàcil.
- Hauríem... - Ajuda'm, sí.
Estira.
Mare de Déu santíssima!
- És intensa, la pluja. - Ja saps què diuen d'Irlanda.
Si no t'agrada el temps que fa, espera cinc minuts.
Ho va dir en Mark Twain.
- És molt gran, aquest arbre. - Doncs sí.
I aquesta és l'única carretera per marxar.
- Hi ha d'haver un altre camí. - Si tinguéssim un tot terreny.
Hauré de girar cua. No passa res, conec un pub on podem anar.
Ho dius de debò?
Vinga.
- Tapa't. - Gràcies.
Som-hi.
És un bon pub. T'encantarà.
Quin bon ambient.
Fan el millor fish and chips d'Irlanda.
- Pensava que no t'agradava. - Per què ho dius?
Vas dir...
És igual.
James Thomas, quin malparit.
O'Callaghan, carallot.
Com estàs, noi? Què hi fas, per aquí?
Hi ha un arbre a la carretera, no podem passar.
Sí, ja m'ho han dit. En Seamus s'hi posarà demà a primera hora,
però ara va una mica pet.
Doncs necessitarem dues habitacions.
Espera, no podem dormir aquí.
Prefereixes dormir al cotxe?
Doneu-me un moment.
Heu trucat a en Paul Kennedy. Ara mateix, no m'hi puc posar.
- I aquesta noia tan maca? - Calma't.
No em diguis que has convençut una noia que vals la pena.
Paul, soc la Maddie.
Ha caigut un arbre al mig de la carretera, i no podem tornar.
Es diu Madeline Kelly i soc el fotògraf del seu casament.
- El seu casament, eh? - Frena.
Sembla que m'hauré de quedar a dormir. Truca'm quan puguis.
He deixat un missatge.
Molt bé. Doncs a menjar.
- Seieu, endavant. - D'acord.
Porto un parell de cerveses?
Per a mi, un vi blanc, si us plau. No acostumo a beure cervesa.
Jo no ho diria gaire alt, mentre siguis aquí.
Et tancaran per traïció.
- Sembla maco. - Ho és.
Ens coneixem des de fa temps.
He estat venint a Irlanda des de petit, així que té
un lloc especial al meu cor.
És veritat que no tens casa?
Aquesta setmana, és una habitació al pub d'en Murphy.
Després, tornaré a viatjar pel món
amb només una càmera i un passaport.
No et sents sol, al cap d'un temps?
Bé, és...
Hi ha llibertat, en no tenir lligams.
Potser no has trobat la persona amb qui passar la resta de la teva vida.
Com has fet tu?
Jugues a dards?
No últimament.
Va, juguem.
Aquí tens.
La clau és agafar-lo bé, postura i confiança.
- No t'agrada parlar de tu mateix, oi? - Per què ho dius?
Sempre canvies de tema.
Has de mantenir els peus a terra.
A això em refereixo.
Ara prova de posar-te així.
Només es mou el braç.
Ets un home misteriós.
Si em segueixes parlant, no visualitzaràs la diana.
- Això ha sigut a traïció. - I ara.
Doncs potser és la sort irlandesa.
O potser ets tu.
- Vull dir que ets bon professor. - I tu, bona alumna.
Em caso d'aquí a dos dies.
Cert.
Les vostres begudes.
I les habitacions.
- Genial. Gràcies, Tom. - Que aprofiti.
Gràcies.
- La vols provar? - Per què no.
No està malament.
- Un ball abans d'anar a dormir. - D'acord.
Perdoneu, he de passar.
És una emergència familiar. He de passar, si us plau.
Ja esteu.
Gràcies, adeu.
Hola. He estat fent cua al mostrador equivocat,
i he perdut el vol.
En necessito un altre de seguida.
Directora Kelly. Soc l'Allegra.
- Ah, sí. Hola, Allegra. - Hola.
Necessito anar a Irlanda. La meva filla es casa.
- La Maddie es casa? - Sí, i vaig justa de temps.
He perdut el vol a Dublín. Me'n pots buscar un altre?
I després l'enllaç a l'aeroport de Knock, a l'oest d'Irlanda.
I tant. Com ha perdut el vol?
El rellotge s'ha espatllat.
S'ha adormit. Que fort.
Hi ha hagut una apagada, i l'alarma de reserva del telèfon no...
- Què fas? - Li escric a la Kimmy.
Recordes quan ens castigaves? Fliparà.
- De veritat? - Sí.
Que algú m'ajudi. Si us plau, ajudeu-me.
Som-hi!
- Si us plau, arrenca. - No, res.
No m'ho puc creure. Arribaré tard a l'assaig del meu casament.
Podria ser aigua al carburador.
- Podríem engegar empenyent. - Com?
Empenyeu i jo trepitjo l'embragatge.
- D'acord. - Molt bé.
Vinga, a punt?
Molt bé.
Empenyeu.
Resolt!
Merda.
Porto un drap.
Segur que amb això ja fem.
Doncs no sabem res de la Madeline.
Primer, la seva mare perd el vol, i ara hem d'esperar la filla.
- Espero que no sigui hereditari. - És surrealista.
Segur que arriba de seguida.
Els arbres poden ser un gran repte,
i no sabem si tenen una motoserra.
- Oi, Em? - Sí, això.
Com pots no dur un carregador?
Tu tampoc en dus.
No va més ràpid, el cotxe?
- No. - Fantàstic.
- No fa gràcia. - Sí que en fa. Tot anirà bé.
Mira tot això.
Estimats germans, som avui aquí reunits
per celebrar l'amor entre aquests dos joves encantadors...
Espereu, ja soc aquí.
Em sap greu, ho sento molt.
Per poc, Maddie. Quasi perds el lloc.
Vine aquí.
Perdó.
- Què t'ha passat? - Doncs...
Ha sigut culpa meva.
Estàvem tornant dels penya-segats de Moher.
Què hi fèieu, en aquella trampa per a turistes?
I tot aquest fang?
Ara ja estem tots junts, i és el que importa.
Li fa res anar per feina?
Els convidats arriben d'aquí a una hora.
D'acord, saltem a la millor part.
Pots fer un petó a la núvia.
James?
Què?
Qui és en James?
Soc jo.
Què ha passat?
T'has desmaiat.
És ella.
És qui?
Santa Brígida?
És qui ha fet que passi tot.
- Creus que ha estat bevent? - Sean, per favor.
- És l'estrès de la boda. - Vols aigua?
No, només estic una mica marejada, però ja està.
- Segur que estàs bé? - Sí, és clar que sí.
Em caso amb en Paul Kennedy.
Exacte.
Continuem?
És clar, pare. Perdoni.
On érem?
Silenci, si us plau. El meu estimat marit, Sean, té la paraula.
Gràcies, reina.
Que els vostres cors siguin lleugers i feliços.
Els vostres somriures, grans i amples.
I que les vostres butxaques tinguin una moneda o dues dins.
No et preocupis, Maddie. Et cases amb un Kennedy.
- Sláinte! - Sláinte!
- Ara beus Guinness, Maddie? - Li vaig agafant el gust.
Doncs en honor de la feliç parella,
ara jugarem al joc "Com de bé coneixes el teu promès?"
Tres preguntes. Si encerteu, vosaltres dos feu un glop.
Si us equivoqueu, tots hem de fer un glop.
Hem de beure sí o sí? Podem jugar a un altre joc?
No, d'aquesta no us en lliureu. En Kory posa les normes.
Molt bé, primera pregunta. Qui és l'escriptor preferit de la Maddie?
Aquesta és fàcil.
Paul Kennedy.
No, molt bona, però no.
A la meva promesa li agraden els clàssics. El seu preferit és...
James Joyce.
...Charles Dickens.
Correcte.
Un punt per a la parelleta.
Segona pregunta. Amb quina cançó vau ballar per primer cop?
No n'hi ha hagut cap.
La Maddie no sap ballar, oi?
Doncs no.
Ja has parlat prou, tu. L'última pregunta és per a la Maddie.
On et va demanar matrimoni en Paul?
- Aquesta la sap. - Que ens ho expliqui.
Demanar matrimoni?
Sí, com et va posar l'anell al dit?
Vinga, Maddie, explica'ls-ho.
Bé, doncs va ser en un lloc molt especial.
Molt especial.
Era tan especial, i...
Oi que sí? Era molt bonic i especial.
Va ser al pub O'Toole's, a Brooklyn, pel meu aniversari.
Exacte.
Va ser allà. Al pub O'Toole's, a Brooklyn.
- Pel teu aniversari. - Això.
I llavors...
Llavors, la Maddie em va mirar,
i va dir: "Què caldria perquè em portessis a Irlanda?"
I jo vaig dir:
"Ens hauríem de casar."
I llavors...
Llavors...
Ens pren el pèl.
Llavors et vas agenollar i em vas demanar matrimoni.
T'ho vaig demanar jo?
Vull dir, sí, és clar. T'ho vaig demanar jo.
- Jo, vaig ser jo. - Tu.
I la resta, com diuen, és història.
- Et passa res? - Em fa mal el peu.
Vine.
Perdoneu.
James, volia donar una ullada a les fotos.
Crec que seria millor que et quedis a dormir.
En Nevin t'ha preparat la suite de la torre.
En Nevin. Genial.
- Ens veiem al matí. - Fantàstic.
- Gràcies per avui. - I ara. Gràcies a vosaltres.
Ja marxes?
No, només recullo les meves coses per avui.
L'Olivia em fa allotjar a la torre de convidats.
Sona sofisticat.
Crec que no es fia que arribi a hora després de l'incident amb l'arbre.
Gràcies per ensenyar-me els penya-segats, i pel ball.
Em considero un fotògraf que fa un servei complet.
És com imaginaves?
- El què? - Això.
Tot això.
Semblaves una mica confosa, abans. Com si no us coneguéssiu gaire.
Quina bajanada. És clar que ens coneixem.
- Charles Dickens? - Tothom es pot equivocar.
Sí.
Espero que tu no t'equivoquis.
No tens dret a dir-me això.
Gairebé no ens coneixem. Hem passat un dia junts.
Admeto que va ser un dia preciós,
amb vistes espectaculars i pluja romàntica.
Però no et dona dret a qüestionar les meves decisions.
Demà em casaré amb en Paul Kennedy.
Perquè li vas demanar tu.
Creus que una dona no li pot demanar matrimoni a un home?
És clar que no, però si sortissis amb mi, no m'hauria esperat.
T'ho hauria demanat jo.
Potser no hauries de venir a la boda.
Ara li dic a l'Olivia.
- D'acord, fes les fotos. - I ja no em veuràs més.
Després me'n vaig a Bolívia a fotografiar un llangardaix amenaçat.
- Què? Quan marxes? - Diumenge.
Just a temps per seguir fugint de la teva vida.
No hauria d'haver dit això.
Massa tard.
Mama?
- Tinc bitllet. Soc a punt d'embarcar. - Sí?
- Quina bona notícia. - Arribaré a temps per la boda.
No cal que em recullis, agafaré un taxi.
Mama, me n'alegro molt que vinguis. Necessito veure't, de veritat.
Arribaré aviat,
i m'asseguraré que la teva boda sigui perfecta.
Gràcies, mama.
Atenció, hi ha hagut un canvi de porta. El vol 47 a Dublín embarcarà...
Què acaben de dir? Espera un moment, maca.
Què han dit? On va, tothom? Què passa?
- He de penjar. Adeu. - Mama?
Atenció, que passo.
Hola.
Ei. Sembla que t'ho passes bé. L'Emma balla molt bé, oi?
Sí. Potser et pot donar indicacions, per demà
Per cert, he escrit els nostres vots. Te'ls he enviat per correu.
Espera, has escrit els meus vots?
Maddie, soc escriptor.
Però els podries arreglar una mica?
Paul, pots venir un moment?
Em convoquen. Vens?
Crec que me n'aniré al llit, si et sembla bé. Estic morta.
D'acord. Jo dormiré a l'habitació de convidats.
No vull mala sort abans de la boda.
No, no ho volem pas.
- Bona nit. - Bona nit.
AGRAÏMENTS
EDITAT PER MADELINE KELLY
NOVEL·LA SENSE TÍTOL, MADELINE KELLY CAPÍTOL U
AQUÍ TENS, AMOR! VOTS MATRIMONIALS, PAUL KENNEDY
- Ha sigut una nit fantàstica. - Sí que ho ha sigut.
M'agradaria que durés per sempre.
A mi també.
- Bona nit. - Bona nit.
Aquestes flors van a la capella. Un matí perfecte per a un casament.
T'ha quedat bé?
Crec que sí.
No t'has de preparar per a un casament?
Sí, però volia tenir un moment.
No et molesto, doncs.
James, ho sento molt per ahir a la nit.
No cal que et disculpis.
Han sigut dies intensos.
- He llegit el teu llibre. - El del Paul.
Sé què he dit.
És millor que els seus altres llibres.
Molt millor.
Em pregunto per què.
No vaig canviar gran cosa.
- Per què ho fas, això? - El què?
Una cosa és editar un llibre,
però no hauries de seguir editant la teva vida.
No edito la meva vida, només...
Sé que sonarà estrany,
però no sé si aquesta ha de ser la meva vida.
Si és així, és el moment dir el que penses.
De veritat que vols això, Maddie?
Segur que en Paul és la persona amb qui vols compartir la teva vida?
Casar-me amb en Paul és un desig fet realitat.
D'acord.
I per què estàs tan trista?
Per aquí.
El vel és espectacular, estàs esplèndida.
L'hora de la veritat. No em crec que estigui passant.
Jo tampoc. Podries mirar si ha arribat la meva mare?
- No agafa el telèfon. - I tant, m'hi poso.
D'acord, gràcies.
Hola, pare.
A punt, Madeline?
Suposo que sí.
- Suposes? - És que...
Pare, crec que he comès un error.
El què, maca?
Vaig demanar un desig a santa Brígida.
Només això? Has de vigilar, amb ella.
Diuen que és una mica bromista.
Què vol dir?
Quan li demanes una cosa, potser no et dona el que vols,
però sempre et dona el que necessites.
Això és la meva entrada.
Tot sortirà bé. Ens veiem allà.
Ja comença.
Tinc les celles iguals?
La maquilladora de l'Olivia té una personalitat...
- I crec que l'he fet enfadar. - Estàs molt guapa.
Em sap greu, Em.
El què?
Tu i en Paul.
A què et refereixes?
Sé que us agradeu.
Us vaig veure al jardí ahir a la nit.
No va passar res.
Ens coneixem des de petites, Em. No passa res, m'ho pots dir.
Maddie.
Creus en el destí?
A vegades.
Doncs, no sé per què,
però des que vaig conèixer en Paul,
vaig sentir que havíem d'estar junts.
En una altra vida, potser ho hauríem estat.
Però no en aquesta.
T'ho estàs prenent sorprenentment bé.
És el teu gran dia, i l'estic espatllant.
No és culpa teva. De veritat.
Intentaré arreglar les coses.
Perdoneu.
- Hola. - Pareu.
- Hola. - Aquest és el vestit?
- Què està passant? - Ai, mare.
Què porta? On és el vestit de boda familiar?
Hola.
Per als que no em coneixeu, soc la Maddie, la núvia.
O, almenys, havia de ser-ho.
Evidentment, coneixeu a en Paul.
És una gran persona, i també un bon escriptor.
La gent sovint em diu que he de dir el que penso.
Doncs és això.
Aprecio molt en Paul,
però no n'estic enamorada.
I estic bastant segura que pensa el mateix de mi.
Maddie.
I penso que si tires endavant una cosa així,
com un casament, un matrimoni, i una vida,
hauria de ser amb algú que estimis, no algú a qui demanes en un desig.
Hauria de ser amb algú que trobis,
o, fins i tot, algú que et trobi a tu.
Em sap greu. Això és inacceptable.
Paul, com has permès que passi això?
Jo?
És tot culpa seva.
- El fotògraf? - Us he vist aquest matí.
A l'estany dels nenúfars.
I tu i l'Emma ahir a la nit al jardí?
És irrellevant. Aquest pallasso m'intenta robar la núvia.
Almenys no robo les idees de la Maddie i dic que són meves.
- Què vols dir? - El teu últim llibre.
Vaja.
El vaig escriure jo.
No. El vaig escriure jo.
Ja ho veieu.
Paul, para.
No, tens raó.
Perdoneu, em sap greu.
Vine aquí.
No! Para!
Maddie, no estàs ajudant.
Paul, para!
La cama.
Sean, no t'ho quedis mirant! Fes alguna cosa!
Vinga, fill. Tu pots.
- Les relacions maten. - Qui és?
MAMA
Deixa el meu germà.
Mama? On ets?
No t'espantis, però soc a l'hospital, a Des Moines.
- Què? Estàs bé? - Sí, tot bé.
Només tinc una fractura al metatarsià
i un petit cop al cap, però ara ho recordo tot.
Reina, explica'm la boda. És tot el que havies imaginat?
Kory!
Mai hauria pogut imaginar això.
Per què no l'agafes? Ajuda'm! Ajuda'm a agafar-lo.
Deixa el peu. Deixa'l!
A tu què et passa? Què?
Mama, ja et trucaré després.
James!
A qui ajudes?
Paul. Estàs ferit?
No, crec que no.
Com has pogut dir que soc irrellevant?
Què?
No volia dir això. Em sap greu! Torna!
Déu meu.
No el barregem amb això.
James.
Espera, James.
He comès un error.
No hauria d'haver seguit amb la feina, m'he involucrat massa emocionalment.
- Ah, sí? - Ja has sentit en Paul.
Pensa que tinc la culpa de tot això,
i, sent sincers, probablement és cert.
No és veritat.
Si t'he fet dubtar de tu mateixa, ho sento molt, de debò.
- Però... - El millor que puc fer, ara,
és allunyar-me de tu.
Però res d'això és culpa teva.
Et desitjo tota la felicitat del món.
No puc ser feliç sense tu.
Sé que no té sentit ara mateix,
però estic segura que estem destinats a estar junts.
No així.
James, espera.
Adeu, Maddie.
Vinga, soc aquí!
Sé que ets aquí, santa Brígida, pots sortir.
Si us plau! Ha sigut tot un error.
En Paul, la boda, en James.
Desfés-ho tot!
Santa Brígida!
No cal cridar, maca.
Soc aquí al costat.
Necessito desfer el meu desig.
Em temo que és impossible. El desig ja ha estat concedit.
Però tot ha anat desastrosament.
Segur? O ha anat exactament com havia d'anar?
Tens raó, i he après la lliçó.
He de viure el meu propi destí.
D'acord, llavors és diferent.
Espera, no marxis. On vas?
Si us plau, santa Brígida, deixa'm desfer el desig.
D'acord.
Puc arreglar-ho.
Només em cal una mica de vent.
On és el vent? Vinga.
Només una brisa, el que sigui.
Qualsevol cosa que bufi. Som-hi.
Desfés el meu desig.
Hi ha algú?
Què fas?
- Per què no t'has vestit? - És un vestit de dama d'honor.
Sí, i l'hauria de dur la dama d'honor.
- L'anell no hi és. - Quin anell?
Són en Paul i l'Emma.
Estàs bé?
És fantàstic.
Me n'alegro que t'ho sembli. Però no t'entretinguis.
- Hola, mama. - Hola, reina.
Com tens el peu?
El peu? Vols dir de l'artritis.
No m'ha molestat des que prenc glucosamina.
Quina bona notícia.
Gràcies, maca.
James?
Perdona.
Molt bé. Som-hi.
Gràcies.
Un whisky, si us plau.
- Quina festa. - Sí.
- Aquí té. - Gràcies.
- Salut. - Salut.
D'acord, no li agrado.
Passo pàgina.
- Ben fet. - Gràcies.
Xampany, si us plau.
- Hola, guapo. - Hola.
- Vols ballar? - I tant.
No cal dir res més.
- Ei. - T'ho estàs passant bé?
Sí, ha sigut una cerimònia preciosa. I has pogut portar el teu vestit.
No hauria pogut sense tu.
Maddie, m'havia passat la vida buscant algú com en Paul.
Me n'alegro molt per tu.
El fotògraf. Encara porto el pintallavis?
Està perfecte.
Aquí la tenim.
Felicitats, Paul. L'Emma és una persona increïble.
- Ets afortunat. - Tots ho som.
Acabo de parlar amb l'editorial.
Les vendes a Estats Units són altíssimes. Volen una seqüela.
És clar, jo me'n vaig de lluna de mel un mes.
Et fa res començar la història sense mi?
Depèn.
De què?
Constaré com a coautora?
Madeline, no funciona així.
Jo m'enduc el crèdit.
Tu edites la història i el meu nom ven els llibres.
Per això som l'equip perfecte.
Saps què, Paul? Un equip no funciona així.
Em temo que hauràs de seguir pel teu compte.
On vas?
A escriure la meva història.
Que aprofiti.
- Gràcies, Murphy. - Sláinte.
Què et poso?
Hola, busco en James Thomas. Lloga una habitació aquí.
En James? Ha marxat. Fa no res.
Ah, sí?
- Potser el pots atrapar. - D'acord, gràcies.
- De res. - Gràcies.
Està ocupat?
Depèn de si em tornes a robar la maleta.
- Gràcies. - De res.
- Quina casualitat. - És un poble petit.
Ets un fotògraf de natura, oi?
Et volia demanar consell sobre una cosa.
D'acord.
Estic investigant el llangardaix arbori de Bolívia.
Està en perill d'extinció.
Just m'han ofert una feina fotografiant-lo.
- Quan marxes? - No marxo. L'he rebutjada.
Ah, sí?
Just després que baixessis del bus,
vaig conèixer una dona molt interessant
que em va animar a quedar-me una temporada.
A veure què passa.
Fins quan seràs a Irlanda?
Fins que calgui.
Vull escriure un llibre sobre els penya-segats de Moher.
Els coneixes?
Un dels meus llocs preferits.
Per mi també.
Potser hi podríem anar junts.
M'encantaria.
De què va, el llibre?
Tinc una idea boja.
- Vols anar a menjar, després? - I tant.
Conec un pub molt bonic on podem anar.
Podem jugar a dards?
És clar.
I hi ha música en directe.
- Balles? - Sí.
Tenia una intuïció.
EN MEMÒRIA D'ANDREA SUE TOWNSEND
Subtítols: Maria Riu Piñol