Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫זה אמיתי. זה שוד. תתרחקו מהכלובים שלכם.‬
‫הוא היה שודד הבנקים הפורה ביותר‬ ‫באזור הפסיפיק נורת' וסט.‬
‫הוא כל הזמן מחליף תחפושות.‬
‫הוא נראה כמו מתוך סרט, שודד בנק אחר בנק.‬
‫שלושה או ארבעה בנקים,‬ ‫בזה אחר זה באותו ערב.‬
‫באף-בי-איי אנחנו אוהבים‬ ‫לתת כינויים לשודדי בנקים.‬
‫הכינוי שלו היה "הוליווד".‬
‫די הולם,‬
‫בייחוד כשגילינו שהוא קיבל השראה‬ ‫מבודהי מהסרט "נקודת שבירה".‬
‫למה להיות משרת של החוק‬ ‫כשאפשר להיות האדון שלו?‬
‫אתה רוצה לפתוח את הכספת, או שאני אעשה זאת?‬
‫היו לו הצלחות במשך ארבע שנים.‬
‫לכן הוא הפך ליעד העיקרי שלנו.‬ ‫הוא לא היה שודד בנקים טיפש.‬
‫הוליווד כנראה היה אחד מהאנשים‬ ‫המסוכנים ביותר שהתמודדתי נגדם,‬
‫כי הוא היה מקצוען אמיתי.‬
‫הוא רצה להשמיד את סיאטל,‬
‫וזה לא רק היה אפשרי,‬ ‫אלא גם משהו שאפשר לצאת ממנו מנצחים.‬
‫הם ידעו שהוא צבר‬ ‫מיליוני דולרים במהלך השנים.‬
‫הם ידעו שהוא השפיל אותם.‬
‫כשהוא נכנס לסניף של לייק סיטי‬ ‫כדי לשדוד אותנו,‬
‫הוא חלף ממש על פני כרזת המבוקש שלו.‬
‫אל תיבהלו. זה שוד. תתרחקו מהדלפקים שלכם.‬
‫מה שקרה כאן היה כמו מתוך תסריט של סרט.‬
‫הוא מאופר בכבדות, חובש פאה...‬
‫השותף הנאמן שלו הוא אקדח תשעה מ"מ.‬
‫שודד הבנקים הפורה ביותר במדינה.‬
‫הוא מספר אחת‬ ‫ברשימת המבוקשים של האף-בי-איי.‬
‫הם לא הצליחו לגלות מי הבחור הזה,‬
‫ואיפה הוא יתקוף בפעם הבאה.‬
‫הבחור הזה הוא רוח רפאים?‬
‫איך הוא מצליח לחמוק ככה?‬
‫- שוד נוסח הוליווד -‬
‫- סיאטל‬ ‫תחילת שנות ה-90 -‬
‫הוליווד היה מקרה ייחודי עבורנו בסיאטל.‬
‫הבנו מתוך העדויות‬
‫שהוא מתמצא בנהלי אבטחה.‬
‫הוא ידע כמה זמן יש לו‬ ‫לפני שיצטרך להימלט משם.‬
‫הוא היה שודד בנקים חכם.‬
‫הוא הפך לעדיפות הראשונה שלנו‬
‫אחרי שהתמניתי להוביל את כוח המשימה שלנו.‬
‫- צוות כוח המשימה -‬
‫שון ג'ונסון היה סוכן האף-בי-איי‬ ‫שהוביל את החקירה.‬
‫הוא היה אנציקלופדיה מהלכת על שתיים‬ ‫בכל הקשור להוליווד.‬
‫אין עוד שודד בנקים‬ ‫שגנב כל כך הרבה כסף כמוהו.‬
‫הוליווד היה שודד בנקים מקצועי.‬
‫הוא עבד על זה. הוא שכלל את האמנות שלו.‬
‫אני חושב שהוא נהנה ממה שהוא עשה.‬
‫כסף היה חלק מזה, אבל באותה נקודת זמן,‬
‫זה היה פרץ האדרנלין, האתגר.‬
‫כשמיניתי את מייק‬ ‫להוביל את צוות התגובה של משטרת סיאטל,‬
‫ידעתי שזו תהיה מערכת יחסים סוערת.‬
‫שון ואני היינו יום ולילה,‬ ‫שמן ומים, שני סגנונות שונים.‬
‫השותף שלי בזמנו הגדיר זאת היטב.‬
‫"שון ג'ונסון היה האש,‬ ‫ומייק מגאן היה פחית הבנזין."‬
‫שמעתי תיאור שאני לא בטוח שאני מסכים איתו,‬
‫שאומר שאני הייתי המוח והוא היה הכוח.‬
‫אני לא מסכים עם זה לגמרי,‬ ‫אבל אני מסכים שהייתי המוח.‬
‫אלן גלסר הייתה מפקחת מוכשרת מאוד‬
‫שהאמינה בשיטת ה-KISS,‬ ‫"תשאיר את זה פשוט, טמבל".‬
‫כאחת מהנשים הראשונות‬ ‫ששירתו כסוכנות באף-בי-איי,‬
‫היכולת לפקח על יחידת הפשעים האלימים‬ ‫וכוח המשימה‬
‫הייתה דבר מדהים עבורי.‬
‫לא רק שמילאתי תפקיד קשוח כל כך,‬
‫אלא גם התברכתי בארבעה ילדים קטנים,‬
‫ולפעמים נדמה לי שהייתי שני אנשים שונים.‬
‫הרבה קראו לי "הסוכנת אימא".‬
‫- מרכז השוק הציבורי -‬
‫בשנות התשעים,‬ ‫סיאטל הייתה עיר בתהליך שינוי משמעותי.‬
‫מעיר שבה שתי חברות עיקריות,‬ ‫"ויירהאוזר" ו"בואינג",‬
‫ברגע שמיקרוסופט הצטרפה,‬
‫נוספו סביבה עוד המון חברות.‬
‫בזוס מאמזון, סטארבקס צמחה בקצב אדיר.‬
‫סיאטל הוצפה במבול של כסף.‬
‫- בנק סיפירסט -‬
‫זה היה מדהים כמה בנקים צצו.‬
‫לא הצלחתי להבין בזמנו‬
‫שכל הכסף שהגיע מהתנופה הטכנולוגית‬ ‫עודד את זה,‬
‫אבל אפשר היה למצוא‬ ‫בנק במכולת וכמעט בכל פינה.‬
‫מדינת וושינגטון חווה זינוק‬ ‫במספר מקרי שוד בנקים.‬
‫אמרתי לאשתי שאף פעם לא תלך לבנק בסיאטל,‬ ‫כי סביר להניח שישדדו אותו.‬
‫שלושה גברים פרצו לסניף בנק בוודינוויל‬ ‫כשהם חמושים ברובה ציד.‬
‫אדם נכנס לבנק,‬
‫ובדרך כלל מוסר פתק לפקידה בדרישה לכסף.‬
‫היו הרבה מקרי שוד בנקים בסיאטל.‬
‫לא בטוח אם דיווחנו על שוד בכל ערב,‬ ‫אבל היו מקרים רבים.‬
‫נעבור לעדכון מדברה הורן שנמצאת בזירה.‬
‫נכון, דיוויד. לפני כמה רגעים...‬
‫סיאטל הייתה מקום מלהיב.‬
‫התחלנו לפתח זהות ייחודית משלנו כעיר,‬
‫במיוחד מבחינת המוניטין שלנו ברחבי המדינה.‬
‫היה לנו את נירוונה, אז היה את הגראנג'.‬
‫גראנג' בשבילי, במידה מסוימת,‬
‫סימל את התסכול שהרבה אנשים חשו‬
‫לגבי השינויים שעומדים להתרחש בקהילות שלהם.‬
‫כל עניין הגראנג' היה כל כך אנטי-תאגידים‬
‫ואנטי-מותגים, ושמות גדולים ותהילה היו רק...‬
‫לאף אחד לא היה אכפת.‬ ‫אף אחד לא רצה את החרא הזה.‬
‫אנשים היו אנטי-ממסדיים מכל הסיבות הנכונות.‬
‫הם שנאו את הדיכוי,‬ ‫הם שנאו את הקולוניאליזם,‬
‫הם שנאו את המתקפה‬ ‫על זכויות אדם ואיכות הסביבה.‬
‫אז לעשוק בנקים ולהצליח להתחמק?‬
‫אנשים מתו על זה.‬
‫הוא שדד 14 בנקים בסיאטל מאז יוני 1992.‬
‫ואו.‬
‫הוא די חכם.‬
‫ממש חכם.‬
‫זה ה"לכו תזדיינו" האולטימטיבי לממסד.‬
‫זה מר הוליווד.‬ ‫-הוליווד, כן.‬
‫ידענו שיש בחור עם כל מיני תחפושות‬
‫ששדד בנקים, לא פגע באף אחד,‬
‫לא נורו יריות.‬
‫נשמע נועז מאוד.‬
‫ייתכן שהייתה מידה של תמיכה בו,‬ ‫ודיבור על רובין הוד...‬
‫המיסטיקה של שודד הבנקים‬ ‫חוזרת לעניין של רובין הוד.‬
‫אתה גונב מהעשירים ונותן לעניים.‬
‫הרי זה הכי אצילי שיש.‬
‫הוא היה די אגדי במונחים של שודדי בנקים.‬
‫אבל מבחינת מי שהוליווד באמת היה,‬ ‫היינו רחוקים מאוד מהאמת.‬
‫היי, באבה!‬
‫ואו, גבר בלי חולצה.‬
‫תחזרו!‬
‫בואו נלך, חבר'ה. קדימה.‬
‫אתה עדיין מצלם?‬ ‫-כן, אנחנו מצלמים את כל הטיול.‬
‫תחזיק את המצלמה יציבה.‬ ‫-קצת יותר קל להגיד מאשר לעשות.‬
‫כפי שאתם רואים, אנחנו עמוק ביער.‬
‫אין כאן הרבה אור.‬
‫טוב, טרזן. מה אתה רוצה לעשות?‬ ‫-לעלות למעלה.‬
‫לעלות למעלה?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו נכנסים לשטח של סקרלוק.‬
‫מה הגובה כאן, אחי?‬
‫עשרים ושלושה מטרים.‬ ‫-מעל מה?‬
‫מעל עצי הארז.‬
‫שם למטה.‬
‫ספר לנו את הסיפור, אחי.‬ ‫כמה זמן זה לקח לך? מה הקטע כאן?‬
‫בניתי את כל זה בשבועיים בערך.‬
‫שבועיים לבנות את זה. אלוהים.‬ ‫-שש קומות.‬
‫חמישים ושמונה טונות של עץ. עבדתי קצת.‬ ‫אכלתי ארוחת בוקר לפני שבניתי את זה.‬
‫בסדר.‬
‫לא, האמת שזה לקח לי אולי... לא יודע.‬
‫שלושה או ארבעה חודשים?‬ ‫-שלושה או ארבעה חודשים.‬
‫בית העץ היה מקום מדהים במיוחד.‬
‫מקום שאפשר ללכת אליו‬ ‫כדי לברוח מהנורמות של החברה.‬
‫בפעם הראשונה שהלכתי לבית העץ,‬ ‫סקוט פתח את הדלת.‬
‫הוא היה עירום לגמרי למעט חגורת הכלים שלו.‬
‫אף פעם לא פתח לי מישהו‬ ‫את הדלת לביתו בצורה כזו.‬
‫אבל העמדתי פנים שזה עניין שגרתי.‬
‫היו שם רהיטים, כמו בכל בית רגיל,‬
‫וכשחוצים את משטח העץ,‬ ‫אפשר היה לראות שם שירותים ומקלחת.‬
‫ממש כמו חדר אמבטיה אמיתי,‬ ‫אבל עם חוויה נהדרת בטבע.‬
‫הוא נבנה סביב שבעה עצים ובמקצועיות.‬
‫עם לוחות מעצי ארז וחלונות ענקיים.‬
‫זה היה בית עץ ראוותני.‬
‫היה שם תנור-כיריים ענק‬
‫שסחבנו במעלה המדרגות,‬
‫בערך 20 מטרים עד לקומה הראשונה.‬
‫אחי היה חבר טוב של סקוט,‬
‫והוא אמר שיגייס אותי לבוא לבנות את ביתו.‬
‫ואמרתי, "כן, למה לא?"‬
‫עשינו עבודות בנייה מטורפות לגמרי.‬
‫היינו תלויים על חבלים מהקרסוליים‬
‫כדי שנוכל למסמר ולחבר דברים במקומם. ו...‬
‫זה היה מסוכן בטירוף.‬
‫הכול היה מסוכן, אבל לא היה לנו אכפת.‬
‫בית העץ היה האישיות הפנימית של סקוט‬ ‫שהתעוררה לחיים.‬
‫הוא הרגיש בטוח בו.‬ ‫זה היה מקום המבטחים שלו, העוגן שלו.‬
‫הוא היה חופשי מהכול.‬
‫אני יושב ליד השולחן,‬ ‫בגובה עשרה מטרים בין העצים.‬
‫- יומנו של סקוט -‬
‫הדֶּק נמתח מהקצה‬ ‫כמו חצאית טוטו של בלרינה בסחרור מלא.‬
‫הוא רחב מספיק כדי שאפשר יהיה להשתזף עליו‬
‫ואולי אפילו לתפוס תנומה‬ ‫אם אינך מפחד ליפול למטה.‬
‫מה קורה, חבר?‬
‫אני אוהב לשבת על הקצה,‬ ‫ולהתבונן מעבר לעצים לעבר הר ריינייר.‬
‫דבר אלינו.‬
‫יש מקבל תחושה עדינה של התרוממות רוח.‬
‫אני רוצה הרבה מהחיים האלה.‬
‫אני חושב שזה יהיה חיפוש ארוך‬ ‫עד שאמצא את המקום שבו אלוהים רוצה שאהיה.‬
‫המוח שלי הוא כמו ילד לא ממושמע‬ ‫שיצא מכלל שליטה.‬
‫אצטרך לתפוס אותו.‬
‫כולם אהבו את סקוט.‬
‫כולם אהבו את בית העץ.‬
‫שניהם היו מחוברים.‬
‫התחברנו מייד כשנפגשנו לראשונה בבית הספר‬
‫ולשנינו הייתה המון אנרגייה פראית וחופשייה.‬
‫אנחנו אוהבים לשתות בירה.‬
‫מארק ביגינס הוא דמות מעניינת.‬
‫הוא וסקוט למדו יחד במכללת אוורגרין.‬
‫אנשים שלמדו באוורגרין‬ ‫היו בלתי שגרתיים במובנים מסוימים.‬
‫וגם אני.‬
‫האנשים שם היו די פרוגרסיביים.‬
‫זה לא שכולם לקחו סמים מטורפים,‬ ‫שתו והשתוללו. זה היה מאוד מחובר לטבע.‬
‫אנשים ניגנו בתופים,‬ ‫לקחו פטריות וישבו מסביב למדורות.‬
‫זו גם הייתה קהילה מגובשת מאוד.‬
‫הגורל פשוט חיבר בינינו.‬
‫סקוט היה בחור פרוע וחופשי.‬
‫אפילו יותר משאר הסטודנטים באוורגרין‬
‫שנחשבו פרועים וחופשיים.‬
‫מארק הוא נשמה עדינה מאוד.‬
‫הוא ניגן בגיטרה וכתב שירה.‬
‫אבל היה לו קשה מאוד. הוא חווה קשיים.‬
‫אני חושבת שסקוטי עזר לו מאוד.‬
‫התקשרתי אליו פעם.‬
‫ואמרתי, "גבר, הנישואים שלי הסתיימו.‬ ‫אני לא יודע מה אעשה, לאן אלך."‬
‫והוא אמר, "טוב, אז בוא לגור איתי".‬
‫מארק ביגינס היה איש גדול ומחוספס.‬
‫הוא עישן סיגריות צ'סטרפילד רגילות.‬ ‫הוא עישן חבילה או שתיים ביום.‬
‫הוא נהג לשתות בורבון כאילו זה שום דבר.‬
‫זה הדבר שחיבר בינו לבין סקוט.‬
‫ביגינס היה מסוגל לשתות הרבה יותר מסקוט.‬
‫גרתי בבית העץ שנים רבות.‬
‫גם הבת שלי.‬
‫אנשים זרים לגמרי היו דופקים על הדלת‬
‫והם היו אומרים...‬
‫- מארק ביגינס‬ ‫חבר של סקוט -‬
‫"שמענו שיש בסביבה בית עץ ממש מגניב.‬
‫"אפשר ללכת לראות?" והיינו צריכים לסרב.‬
‫זה החמיר כל כך‬ ‫שנאלצנו לבנות שער לדרך הגישה.‬
‫בית העץ לא נבנה רק על ידי סקוט,‬
‫על אף שנכתב כך במקומות רבים.‬
‫עשרות אנשים עבדו על המקום הזה.‬
‫אחי סקוט לא הסכים בשום אופן שישלטו בו‬
‫והוא רצה להיות חופשי.‬
‫הוא היה מכור לאדרנלין.‬ ‫הוא אהב לעשות דברים נועזים.‬
‫אנחנו יושבים 18 מטר באוויר,‬ ‫בגובה של שש קומות, ו...‬
‫זו הפעם הראשונה שאני עושה את זה.‬
‫הוא הולך לטפס במהופך בגובה של כ-30 מטר.‬
‫בזמנך החופשי, רמבו, טרזן.‬
‫הוא תמיד שאף גבוה יותר ויותר,‬
‫והוא היה זקוק לעוד ועוד.‬
‫אם הוא יחליק, הוא ייפול לקרקע...‬
‫מגובה של 18 מטר.‬
‫זה קשה!‬
‫אמרתי לך, זה מעשה התאבדות, ידידי.‬
‫הוא היה הרפתקן.‬
‫הוא אהב את הריגושים שבחיים,‬ ‫ורצה דברים חדשים וחוויות חדשות,‬
‫אבל הוא עשה כמה בחירות מכריעות‬
‫שהובילו אותו לכיוונים‬ ‫שמהם הוא לא יכול היה לחזור לאחור.‬
‫במהלך הלימודים שלי, סטיתי מהדרך הנכונה‬
‫והתעמקתי בתחומים שהזיקו‬ ‫לצמיחה הרוחנית שלי.‬
‫קול מדבר באופן ברור וצלול.‬
‫"זכור למה אתה כאן."‬
‫אני מבין, אבל לא משנה מסלול.‬
‫הוא תמיד היה במרדף אחר משהו מהעולם שלו.‬
‫כשפגשתי אותו לראשונה,‬ ‫הוא שאף להוציא תואר ברפואה,‬
‫אבל הוא ויתר‬ ‫ברגע שהתחיל לעבוד במעבדת הכימיה‬
‫וראה הזדמנות להרוויח הרבה כסף.‬
‫- מכללת אוורגרין סטייט -‬
‫סקוט היה יצרן הקריסטל מת'‬ ‫הראשון שהכרתי בחיי.‬
‫במהלך הלילה הוא היה זוחל‬ ‫דרך התקרות לתוך המעבדה.‬
‫המרצים של סקוטי גילו אותו,‬
‫והעיפו אותו מהקמפוס.‬
‫הם אמרו, "שלא תעז להראות שוב את פניך כאן".‬
‫הוא היה חכם מספיק להיות רופא.‬
‫- מילון רפואי -‬
‫היה חסר לו קורס אחד‬ ‫כדי להשלים את התואר בכימיה וביולוגיה.‬
‫הוא היה יכול להתקבל ללימודי רפואה.‬ ‫אבל הוא לא רצה להיות רופא.‬
‫זה לא היה מי שהוא, והוא ידע זאת.‬
‫ומשם הוא פשוט המשיך להידרדר באותו כיוון.‬
‫העסק גדל והתרחב, הוא נעשה פורה כל כך,‬
‫והמוצר שלו היה טהור לחלוטין.‬
‫אם אי פעם היית מנסה את המוצר שהוא מכר...‬
‫אני אומר לך, זה היה משהו בלתי ייאמן.‬
‫היה לו מוניטין של יצרן‬ ‫שהפיק חומרים מהטובים ביותר שיש.‬
‫- אלבן "סנופי" פיסטרר‬ ‫חבר של סקוט -‬
‫לא שמעתי אף אחד אומר‬ ‫שהמת' של מישהו אחר היה טוב יותר.‬
‫סקוט השתמש בקריסטל מת'‬ ‫במידה מתונה ומבוקרת מאוד.‬
‫הוא פשוט נהנה מזה‬ ‫וזה נתן לו השראה ליצירתיות.‬
‫עם הזמן,‬
‫הוא רכש נכס עם אסם בשטחו.‬
‫אני הגעתי לשם כדי לשפץ את האסם.‬
‫בעליית הגג של האסם הייתה המעבדה שלו.‬
‫קפטן פאט היה איש הקשר.‬ ‫הוא היה אחראי על הכספים.‬
‫הם נפגשו רק ביער,‬
‫לצורך מסירת סחורה וכסף.‬
‫סקוט נהג למסור 80 ק"ג לקפטן פאט‬
‫ובתמורה מקבל ממנו שני מיליון דולר.‬
‫פאט היה האיש שהכיר לסקוט את עולם המת'.‬
‫"הקפטן", זה היה הכינוי של פאט,‬
‫נהג לקחת את המת' לברסטו‬ ‫ומוכר אותו ל"מלאכי הגיהינום".‬
‫וסקוט היה חוזר לבית העץ‬
‫עם קופסאות מלאות בשטרות של 20 דולר.‬
‫סקוט ואני היינו יושבים וסופרים.‬ ‫היינו ערים כל הלילה וסופרים כסף.‬
‫אבל זה נהיה מסוכן. ממש מסוכן.‬
‫קפטן פאט נרצח על ידי מישהו‬ ‫שניסה לשדוד אותו‬
‫והוא נרצח בשנתו.‬
‫סקוט הזדעזע כשזה נודע לו.‬
‫אבל זה מה שאנשים עושים בעולם הזה‬ ‫והוא לא רצה להיות חלק מכך.‬
‫ואז הוא החליט לפרוש.‬
‫ההכנסה שלו הייתה מקריסטל מת', וזהו.‬
‫לכן כשהוא הפסיק לייצר,‬ ‫הוא נזקק לדרך חדשה לעשות כסף.‬
‫- נקודת פריצה -‬
‫באותה תקופה בשנות ה-90,‬
‫"נקודת פריצה" היה אחד‬ ‫מסרטי שוד הבנקים הגדולים.‬
‫היד הקטנה אומרת שהגיע הזמן לרוקנרול.‬
‫סקוט היה צופה בסרטים‬ ‫ומקבל מהם כל מיני רעיונות.‬
‫סקוט שנא את הבנקים ואת חברות הביטוח.‬
‫נדמה שכולם שנאו אותם באותה תקופה.‬
‫על הרצפה, מניאק.‬
‫הכסף מבוטח, אז לא שווה למות בשבילו.‬
‫הוא תמיד שאף למצוא דרך לנצח את המערכת.‬
‫הוא תמיד מחפש.‬ ‫-מה הוא מחפש?‬
‫את המסע. המסע האולטימטיבי.‬
‫מה שהוא אהב ב"נקודת פריצה"‬ ‫היה האינדיבידואליזם של בודהי‬
‫וחוסר הפחד כלפי החיים,‬
‫בין אם זה היה בשוד בנקים‬ ‫או בגלישה על גלים פראיים.‬
‫לכן כשהוא סיים עם עסקי הסמים,‬
‫הוא החליט, "אני אהיה שודד בנקים".‬
‫תודה רבה, גבירותיי ורבותיי,‬ ‫ובבקשה אל תשכחו להצביע!‬
‫- 25 ביוני, 1992‬ ‫בנק סיפירסט, סניף מדיסון -‬
‫לפני שוד הבנק הראשון שלנו...‬
‫- מארק ביגינס‬ ‫השותף של סקוט -‬
‫סתם דיברנו על זה, גלגלנו את הרעיון.‬ ‫איך נעשה זאת?‬
‫האם אפשר לבצע זאת ולהתחמק מעונש?‬
‫סקוט אמר למארק לפני השוד,‬
‫"אל תגיד כלום.‬ ‫פשוט תיכנס פנימה ותשמור על הסדר."‬
‫"טוב". הוא קרא לו "בוס". "טוב, בוס".‬
‫ידידה שלי הורידה אותנו במרחק רחוב מהבנק,‬
‫והיא הייתה אמורה לפגוש אותנו‬ ‫במקום שקבענו מראש.‬
‫- ניפגש כאן - גיבוי -‬
‫התוכנית שלנו הייתה‬ ‫לחכות עד שלקוח יגיע לבנק,‬
‫ולהשתמש ברכב שלו כרכב מילוט.‬
‫- רכב מילוט -‬
‫ביגינס עטה מסכה של רונלד רייגן.‬
‫רוקנרול!‬
‫סקוט נכנס ראשון.‬
‫הוא אמור היה להכריז על השוד,‬
‫ואז אני הייתי אמור להיכנס‬ ‫ולוודא שאף אחד לא יצא.‬
‫הייתי מבוהל כל כך.‬
‫חשבתי, "אני לא מאמין שזה באמת קורה‬ ‫ושאני באמת עושה את זה".‬
‫ביגינס מחזיק בידו את האקדח‬
‫ואומר, "כולם על הרצפה, בני זונות!"‬
‫סקוט מסתובב ואומר, "כולם לעמוד! לעמוד!"‬
‫כי הוא לא רוצה שמישהו בחוץ‬ ‫יראה אנשים שוכבים על הרצפה.‬
‫אני חושב שסקוט הורה לכולם לשכב על הרצפה.‬ ‫אני חושב שכולם היו על הרצפה כשנכנסתי לבנק.‬
‫אם אי פעם היית ברכב שאיבדת את השליטה בו,‬
‫והכול מסביב פתאום מאט...‬
‫זה מה שחוויתי בבנק.‬
‫הכול התרחש בהילוך איטי.‬
‫לבסוף הגיע הזמן לצאת משם,‬
‫וסקוט אמר, "מארק, הבאת את המפתחות?"‬
‫הוא הזכיר את השם שלי.‬
‫התכופפתי ושאלתי, "אדוני,‬ ‫אפשר לקבל את מפתחות המכונית שלך?"‬
‫והאיש המסכן היה ממש מפוחד.‬
‫זו הייתה מכונית חדשה לגמרי‬ ‫ולא יכולתי לשמוע שהיא התניעה.‬
‫ותוך כדי שעשיתי את זה, הגיעה מכונית נוספת.‬
‫בסופו של דבר סקוט אמר,‬ ‫"נראה שהמכונית התניעה.‬
‫"תעביר לרוורס ובוא נסתלק מכאן."‬
‫נסענו דרך הפרברים.‬
‫יצאנו מהמכונית במקום שקבענו מראש,‬ ‫ואין שום מסחרית.‬
‫- המסחרית שנעלמה -‬
‫הידידה שלי נלחצה ועברה לתוכנית החלופית.‬ ‫היה לנו גיבוי.‬
‫מצאנו את עצמנו חוצים מגרש גולף בריצה.‬
‫שמענו ניידות מתקרבות. היו סירנות.‬
‫והנה הידידה שלי, חונה במקום שקבענו מראש.‬
‫ככה זה היה, קומדיה של טעויות.‬
‫אין לי מושג איך הם לא נתפסו.‬
‫ואז התחלתי לחשוב‬ ‫על כל הרמזים שייתכן שהשארנו מאחור.‬
‫השתמשנו במסחרית של סקוט.‬
‫אם מישהו רשם את מספר לוחית הרישוי,‬
‫חשבתי, "הם יגיעו הנה בכל רגע".‬
‫בשלב מסוים, התיישבתי ואמרתי,‬
‫"אני לעולם לא אעשה את זה שוב."‬
‫סקוט אומר, "אתה בטוח?‬ ‫בוא נעשה עוד אחד! עכשיו!"‬
‫אחרי השוד, ביגינס ממש נבהל וברח למונטנה.‬
‫- שוד מס' אחת‬ ‫שלל 19,971 דולר -‬
‫אבל כל הכישלונות‬ ‫רק דרבנו את סקוט להתעמק בזה יותר.‬
‫הוא הבין שיוכל להתמודד עם הבנקים בעצמו,‬
‫כל עוד ההתנהלות בחוץ תהיה מפוקחת.‬
‫ולכן הוא פנה אליי.‬
‫הוא היה מאוד מדעי, אנליטי.‬
‫אני הייתי יותר מאלתר ואמנותי.‬
‫עסקתי בפיסול ברחבי אירופה,‬ ‫גרמניה ונורווגיה.‬
‫לא היה אכפת לי מהבנקים עצמם.‬ ‫זה לא שינה לי.‬
‫"נהדר. תפיל אותם.‬ ‫קח כל אגורה שיש להם בבנק.‬
‫"אין לי בעיה עם זה."‬
‫אבל לא יכולתי לדמיין את עצמי עושה את זה.‬ ‫זה היה מטורף בעיניי.‬
‫אבל סקוט הוא כזה. הוא טיפוס משכנע.‬
‫הוא אמר, "זה הכי קל שיש.‬ ‫זה כמו לקחת ממתקים מילדים".‬
‫אפשר להרוויח מזה מיליונים.‬
‫אבל כמו שתמיד אמרנו,‬
‫אין בית ספר להכשרת שודדי בנקים.‬
‫מה שסקוט ואני עשינו‬
‫היה הדבר היצירתי ביותר שעשיתי בחיי.‬
‫הרבה יותר מעולם האמנות.‬
‫מציאת הבנק המושלם‬ ‫הייתה רגע של התרוממות רוח.‬
‫זה כמו למצוא גוש שיש שמתאים באופן מושלם‬
‫לפיסול דמות שאני רוצה ליצור.‬
‫נהגתי לשבת ברחוב,‬ ‫קרוב מספיק כדי לצפות בסביבה.‬
‫הייתי רושם את זמן ההגעה‬ ‫של המכוניות המשוריינות.‬
‫המשלוחים היו זמן חשוב במהלך היום,‬
‫כי אז יש הכי הרבה כסף בבנק.‬
‫בקיץ הייתי פותח את החלונות ברכב‬
‫ומאזין למוזיקה של באך או לג'אז.‬
‫הייתי צמוד לסורק כל היום‬ ‫ומקשיב לקריאות של המשטרה.‬
‫הייתי גם עוקב אחרי הסיורים באזור הבנק‬
‫כדי לדעת מתי הם מגיעים ורושם את הזמנים.‬
‫בכמה מהבנקים ששדדנו,‬
‫למשטרה היה נתיב סיור עקבי מאוד‬
‫בזמנים קבועים במהלך היום.‬
‫למדנו את הנתיבים,‬
‫וכך ידענו שחמש דקות‬ ‫אחרי שהשוטרים עוזבים את האזור‬
‫זה העיתוי המתאים לשדוד את הבנק.‬
‫ביליתי חודשים בנהיגה ברחובות‬ ‫כדי לבצע מעקבים.‬
‫אתה לא יכול להיכנס לבנק כדי לשדוד אותו‬ ‫כשאתה עוטה מסכה מטופשת.‬
‫זה מגוחך.‬
‫אז הייתי יוצר תותבות כמו שעושים בהוליווד.‬
‫- תעלול קטלני -‬
‫רצינו רק רכיבים, כמו אף, סנטר, לחיים.‬
‫הוא חבש כובע של התוכנית למלחמה בסמים‬ ‫משתי סיבות. ראשית, כדי שיחשבו שהוא שוטר,‬
‫וגם כדי לעקוץ את המשטרה.‬
‫כי זה כאילו להגיד,‬ ‫"הנה אני. בוא נראה אתכם".‬
‫כשראיתי אותו לראשונה, הוא יצא מהיער‬
‫ואני פשוט עמדתי שם ללא תזוזה.‬
‫אמרתי, "אלוהים אדירים. מה זה, לעזאזל?"‬
‫לא הייתה שום דרך לזהות שזהו סקוט סקרלוק.‬
‫אני מרגיש שאני עובר‬ ‫טרנספורמציה קסומה ומוזרה.‬
‫אני משתנה במהירות בשלב הזה של חיי.‬
‫אני מרגיש כמו בן אדם אחר.‬
‫- 14 באוגוסט, 1992‬ ‫בנק סיפירסט, סניף מדיסון -‬
‫שוד הבנק הראשון שביצעתי‬
‫היה באותו בנק שהוא שדד עם מארק‬ ‫שישה שבועות לפני כן.‬
‫הדבר החשוב בשוד בנק הם 15 השניות הראשונות,‬
‫כשאף אחד עוד לא מבין שקורה משהו.‬
‫הוא נראה כמו בן אדם שסובל ממחלת עור.‬
‫וכך אנשים נמנעו מלהביט בו.‬
‫היי, איך אוכל לעזור לך?‬
‫זה שוד. שאף אחד לא יזוז.‬
‫הוא היה שולף את האקדח באגביות.‬
‫אף בן אדם שפוי לא יעז לסרב לאיש הזה.‬
‫שניכם! שימו את הכסף בשק.‬ ‫כולם להישאר רגועים.‬
‫ישבתי עם הסורק ועם הרדיו.‬
‫וזהו זה.‬
‫לא הסתכנתי בשום צורה‬ ‫כי היה לי אליבי מושלם.‬
‫הייתה לי סיבה מוצדקת להיות שם,‬ ‫ולא היו תופסים אותי,‬
‫אלא אם כן הייתי צריך לקרוא לו שיצא מהבנק.‬
‫והיופי בכל הסיפור‬
‫היה תכנון ופיתוח מעשי השוד‬
‫באופן שיבטיח שהכול יעבוד בצורה חלקה ובטוחה‬
‫ושנשיג את התוצאה שרצינו,‬
‫כלומר את הכסף.‬
‫לא דיברנו כל הדרך.‬
‫כשהגענו לבית העץ והתחלנו לספור את הכסף,‬
‫גילינו שמדובר ב-5,000 או 10,000 דולר בלבד.‬
‫אמרתי, "בחיי, זה מגוחך.‬
‫"מי יסכים ללכת לכלא בשביל הפירורים האלה?"‬
‫בתחילת שנות ה-90‬ ‫עצרתי את שודד הבנקים הראשון שלי,‬
‫וחשבתי, "לעזאזל, זה כמו לירות בדגים באגם".‬
‫אין לי כוונה להשתחצן,‬
‫אבל בתוך חמישה או שישה חודשים,‬
‫פענחתי קרוב ל-80 תיקים,‬ ‫וזה הפך להיות ממכר מאוד.‬
‫בהמשך הוצבתי בכוח המשימה‬ ‫ללחימה בפשעים אלימים של האף-בי-איי.‬
‫שני מקרי השוד הראשונים של הוליווד‬ ‫לא משכו תשומת לב‬
‫בגלל הסכומים הקטנים שנשדדו.‬
‫כשהחשוד עולה על הדלפק ומתחיל להתרוצץ‬
‫בניסיון להשתלט על הסיטואציה,‬
‫וצריך לגנוב קאדילק מאיש זקן,‬
‫זה מראה שמדובר בצמד אידיוטים מגושמים.‬
‫הם בטח התחילו לשאול את עצמם,‬ ‫"איפה אנחנו טועים?"‬
‫- שוד מס' 3‬ ‫שלל 9,613 דולר -‬
‫אמרתי, "סקוט, אני לא אעשה את זה‬ ‫תמורת עשרת אלפים, 15 או 20 אלף דולר.‬
‫"זה מטופש.‬
‫"נעשה את זה כמו שצריך ונלך על הכספת,‬ ‫או שלא אעשה את זה יותר.‬
‫"אני לא רוצה להסתבך בשטויות האלה."‬
‫הוא אמר, "זה בלתי אפשרי,‬ ‫כי אין לי מספיק מידע".‬
‫אז הוא גייס את מוסטנג.‬
‫מוסטנג הייתה אישה צעירה ומיוחדת.‬ ‫מעולם לא פגשתי אישה כמוה.‬
‫היא התקבלה לעבודה בבנק סיפירסט ככספרית.‬
‫היא השיגה את כל ספרי ההדרכה ונוהלי הבנק‬
‫לגבי עמדות הכספרים, הכספות,‬ ‫משלוחי הכסף ברכבים המשוריינים.‬
‫- "ציית להוראות בשלווה" -‬
‫ברגע שהשגנו את כל המידע הפנימי ממוסטנג,‬
‫ידענו שנוכל לבצע את מה שצריך.‬
‫- 19 בנובמבר 1992‬ ‫בנק סיפירסט, סניף הות'ורן הילס -‬
‫למדנו מתוך הנהלים מה צריך לומר.‬
‫זה אמיתי. זה שוד.‬
‫יש מונחים מסוימים‬ ‫שיש להשתמש בהם מול הבנקאים,‬
‫וכשהם שומעים אותם,‬ ‫הם מבינים שאתה מתמצא בעניינים.‬
‫מי כספר הכספת?‬
‫אני.‬
‫זה היה הייחוד של סקוט.‬
‫הייתה לו יכולת לשלוט בלובי‬
‫ובמקביל להתעסק עם הכספת.‬
‫בזריזות.‬
‫הוא רצה שהם יהיו רגועים.‬
‫"לכי לשם, תפתחי את הכספת.‬
‫"אין בעיה. אל תדאגי. הכול יהיה בסדר.‬
‫"תני לי רק להיכנס ולצאת."‬
‫זה כאילו שהוא נכנס‬ ‫לתוך קטקומבה מסיפורי פנטזיה.‬
‫יש לך עוד תיק?‬
‫כולם על הרצפה.‬
‫קדימה!‬
‫כשחזרנו הביתה, נכנסנו עם הרכב‬ ‫לחלק האחורי של הסטודיו.‬
‫שאלתי, "איך הלך?" הוא ענה, "זה לא היה טוב.‬
‫"זה היה עוד שוד רע".‬ ‫אמרתי, "לעזאזל. אתה רציני איתי?"‬
‫נכנסנו ואז הוא רוקן תיק גדול.‬
‫והיה בו... ואני אומר, "אלוהים".‬
‫- שוד מס' 6‬ ‫שלל 252,000 דולר -‬
‫זו הייתה המכה הגדולה מכולן. זה שינה הכול.‬
‫- סך הכול 322,870 דולר -‬
‫לא רק מבחינתנו, אלא גם מבחינת האף-בי-איי.‬
‫הצטרפתי לאף-בי-איי ב-1987.‬
‫עד החקירה סביב הוליווד,‬
‫הייתי הסוכן המנוסה ביותר ביחידה בסיאטל‬
‫שעבד על מקרי שוד בנקים.‬
‫אני מנסה להיזכר בפרשיות שעבדתי עליהן‬ ‫בהן מישהו פעל כמוהו,‬
‫משוד של מגירות כספרים,‬
‫שהמשיך לשוד מזוין ועד להשתלטות על כספות.‬
‫אני לא מצליח לחשוב‬ ‫על אף אחד אחר שהתנהל במסלול דומה.‬
‫- כובע בייסבול שחור -‬
‫חקירת התיק של הוליווד‬ ‫הייתה כמו הרכבת פאזל.‬
‫היו לנו רמזים קטנים פה ושם,‬ ‫וניסינו להרכיב את התמונה הגדולה.‬
‫אני חושב שהוליווד נהנה ממה שהוא עשה.‬
‫בארבעת מקרי השוד הראשונים,‬ ‫הוא השיג יותר כסף משודד בנק ממוצע.‬
‫אבל אז הוא התחיל להיכנס לכספות.‬
‫לשדוד כספת באופן עצמאי זה סיכון גדול מאוד,‬
‫כי אין לך מושג מה קורה בשאר האזורים בבנק.‬
‫זו חשיפה גדולה יותר,‬ ‫סיכון גדול יותר שהאזעקות יופעלו.‬
‫בשלב הזה, רמת התחכום שלו עלתה.‬
‫רמת האיום עלתה.‬
‫זה היה אתגר בשבילו, והוא רצה לאתגר אותנו.‬
‫אבל התמונה הגדולה יותר‬ ‫הייתה "מיהו הוליווד?"‬
‫טוב. מוכן?‬
‫ברוכים הבאים לבית העץ. בואו תיכנסו.‬
‫ההורים שלי התפעלו מבית העץ,‬
‫כי אבא שלי אהב לבנות דברים.‬
‫זה יהיה חדר האוכל.‬ ‫-כן.‬
‫זה היה אחד המבנים המרשימים ביותר אי פעם.‬
‫הם ממש העריצו את סקוט ואת מה שהוא בנה.‬
‫- סוזן סקרלוק‬ ‫אחותו של סקוט -‬
‫גדלנו בבית אוהב.‬
‫אבא שלי היה כומר אהוב מאוד.‬
‫אימא שלי הייתה‬ ‫מורה לילדים עם לקויות למידה.‬
‫היינו ילדים של כומר, וכבר מגיל צעיר‬
‫היינו נחושים להוכיח לכולם‬ ‫שאנחנו לא ילדים טובים.‬
‫שנינו היינו הרפתקנים מאוד.‬ ‫בזכות זה נהיינו חברים.‬
‫היה בו משהו שונה, חוסר פחד.‬
‫היו דירות תצוגה‬ ‫בכל רחבי רסטון שבווירג'יניה.‬
‫ידענו איך להיכנס לכולן.‬
‫סקוטי ואני למדנו איך לפרוץ מנעולים.‬
‫לא למדנו איך לפרוץ מנעולים כדי לגנוב.‬
‫למדנו איך לפרוץ מנעולים‬
‫כדי שנוכל להגיע לצד השני של הדלת.‬
‫בשנים הראשונות של גיל ההתבגרות‬
‫הוא התנהל בחשאיות יותר ויותר.‬
‫נהגנו לכנות אותו "אלוף הדיסאינפורמציה",‬
‫כי הוא אף פעם לא היה משקר באופן ישיר,‬
‫אלא תמיד אומר משהו‬ ‫שהרגשת שלא היה לגמרי מדויק,‬
‫או שהוא היה משמיט פרטים.‬
‫כשהוא התחיל לעשות דברים מטורפים,‬
‫באחד המקרים, בסביבות גיל 15 או 16,‬
‫הוא וחבר שלו גנבו רכב,‬
‫נדמה לי שזו הייתה מסחרית, ממעון יום מקומי,‬
‫ונסעו איתה לחוף.‬
‫והם נתפסו.‬
‫אני חושבת שזו הייתה נקודת מפנה מבחינת אבי,‬
‫כי בעקבות האירוע הזה‬
‫הוא הבין שמשהו ממש השתבש אצל סקוטי.‬
‫הוא התבגר, אבל לא הפסיק להציג התנהגות‬ ‫שהזכירה את תקופת הילדות או ההתבגרות.‬
‫הוא פשוט שכלל אותה והמשיך הלאה.‬
‫כל דבר אצל סקוט היה מקפצה לדבר אחר.‬
‫הבנק בהות'ורן הילס פתח עבורנו עולם חדש.‬
‫ברגע שאתה נכנס לכספת, אתה ברמה אחרת לגמרי.‬
‫בשלב הזה,‬
‫כשהיינו משאירים רכב למשטרה בכוונה,‬
‫היינו מגייסים מישהו,‬
‫לעיתים אישה או בחור‬ ‫שנראה שונה לגמרי מאיתנו,‬
‫נניח מישהו בגובה 1.90 מטר‬ ‫בעל שיער ארוך ופרוע,‬
‫ונותנים לו אלף דולר.‬
‫הוא היה קונה את המכונית,‬ ‫מביא אותה אליי ואני הייתי לוקח אותה.‬
‫נהגנו לחטא אותה עם אלכוהול מינרלי.‬
‫היינו שמים שיער של אישה במושב האחורי.‬
‫השתדלנו תמיד שזה יהיה מבלבל כמה שיותר.‬
‫לפעמים היו כמה נתיבים‬
‫ששימשו את המשטרה כדי להגיע לבנק.‬
‫אז היינו מגייסים מישהו שישמש כתצפיתן.‬
‫בשני המקרים שלקחתי בהם חלק,‬ ‫תפקידי היה לפקח על האזור.‬
‫הוא נתן לי מכשיר קשר, אמר לי לחנות כאן.‬
‫"כשתראה את המשטרה מגיעה, תגיד, 'אימא באה'.‬
‫"זה כל מה שעליך לעשות."‬
‫לא היססתי לרגע לעזור לסקוט.‬
‫זו פשוט הייתה עזרה לחבר.‬
‫אחת השיטות העיקריות של סקוט‬ ‫הייתה לשדוד שוב את אותו בנק.‬
‫אף אחד לא יאמין שאתה תחזור‬
‫כדי לעשות דבר זהה בתוך כמה ימים.‬
‫- סך הכול 551,244 דולר -‬
‫קודם כול, היינו מפזרים את כל השטרות‬
‫ומעבירים מעליהם אור אולטרה סגול‬
‫כדי לאתר שטרות שנראים מסומנים.‬
‫שטרות חדשים היו הכי מסוכנים‬ ‫בגלל המספר הסידורי שלהם,‬
‫לכן היינו מפזרים אותם.‬
‫נעלנו את כל הציוד במכלים צבאיים‬
‫שאותם קברנו באדמה.‬
‫אחרי זה היינו לוקחים את הבגדים ליער‬
‫ושורפים שם את כולם במדורה.‬
‫אחרי זה הייתי צריך להלבין את הכסף.‬
‫סקוט היה מהמר כבד על משחקי ספורט,‬
‫והרעיון של הלבנת כספים היה שלו.‬
‫זה היה הרעיון שלו. רעיון גאוני.‬
‫אתה מהמר באותו סכום‬
‫על שתי קבוצות בשני בתי קזינו שונים,‬
‫ואחת מהקבוצות חייבת לנצח.‬
‫וכך אתה זוכה בחזרה בכל הכסף שלך,‬
‫חוץ מהחלק שהקזינו לוקח‬ ‫עבור הקבוצה שהפסידה, שזה חמישה אחוזים.‬
‫לא הפסדנו כלום, בעצם.‬
‫סקוט עשה הרבה עם הכסף שלו‬
‫וחי את חייו כפי שרצה לחיות אותם.‬
‫טייל, ראה את העולם, פגש אנשים שונים.‬
‫זה מה שהוא אהב.‬
‫לאחרונה התחלתי להבין‬ ‫את היתרונות של לטייל לבד.‬
‫כל החוויות הפרועות ביותר שלי‬ ‫קרו בזמן שהייתי לבד.‬
‫סקוט בהחלט היה איש מסתורין.‬
‫הוא נהג להיעלם לזמן מה.‬
‫פעם חשבתי שאולי הוא עובד עבור הסי-איי-איי.‬ ‫אולי הוא מגדל מריחואנה.‬
‫אף פעם לא שאלתי אותו איך הוא מתפרנס.‬
‫הוא בטח קבלן. אני לא יודע.‬
‫לכן הוא היה טוב כל כך בבנייה.‬
‫גיליתי שהוא רוצה מאוד‬ ‫לעצור את כריתת היערות.‬
‫הוא עבד עם "כדור הארץ תחילה",‬ ‫ונהג לתרום לפעילים הסביבתיים האלה.‬
‫שאלתי, "למה אתה עושה את זה, סקוט?‬ ‫למה לבזבז כסף על ההיפים האלה?"‬
‫סקוט ראה את עצמו‬ ‫כדמות שמזכירה את רובין הוד,‬
‫ואני חושב שזה ניכר‬ ‫בדרך שבה הוא השיג את הכסף‬
‫וגם בדרך שבה הוא פיזר אותו.‬
‫- רובין הוד מאת פול קרסוויק -‬
‫לגבי הדימוי שלו כרובין הוד,‬ ‫אני יודע שזה נכון.‬
‫הוא נתן כסף לי,‬ ‫לאנשים אחרים ולמטרות שונות.‬
‫ראיתי אותו נותן כסף.‬
‫כן, הוא עזר לאנשים.‬
‫אם הם היו צריכים משהו,‬ ‫הוא היה נותן כמה אלפי דולרים לכל מטרה.‬
‫הוא פיזר את הכסף.‬
‫הוא ניהל מערכת יחסים מוזרה עם כסף.‬
‫הוא לא הרוויח אותו. הוא גנב אותו.‬
‫הוא בזבז אותו באופן חופשי,‬ ‫ואז הלך להשיג עוד.‬
‫הוא לא היה רובין הוד.‬
‫רובין הוד היה אידיאליסט.‬
‫הוא גנב מהעשירים ונתן... כל השטויות האלה.‬
‫וסקוט לא היה כזה.‬
‫הוא עזר לאנשים שהוא ידע‬
‫שאם יזדקק לעזרה בעתיד,‬
‫הוא יוכל לקרוא להם והם יעזרו לו.‬
‫ללא קשר למידת ההצלחה שהייתה לו,‬
‫מגיע שלב שבו אתה מאתגר את גורלך‬
‫והתוצאה איננה תמיד הרצויה מבחינתך.‬
‫היה שוד שנאלצנו לבטל‬
‫כי לקוח זיהה אותו כשהוא נכנס לבנק.‬
‫שמעתי את השיחה למוקד‬ ‫והייתי חייב להוציא אותו משם.‬
‫נחשפנו. בוא נזוז.‬
‫בפעם הבאה, ברגע שהוא נכנס לרכב המילוט,‬
‫אריזת הצבע התפוצצה והוא זרק את הכול החוצה.‬
‫מצאנו את הרכב במרחק כמה רחובות מהבנק.‬
‫ישבתי ברכב הסטיישן בזירה במשך כמה דקות.‬
‫פשוט קולט את הכול.‬
‫זה היה הרגע הכי קרוב שהגעתי אליו עד אז,‬
‫כשישבתי ברכב ההוא בציפייה לשוד הבא.‬
‫הצלחנו לאתר את הבעלים הקודמים של הרכב.‬
‫- חשוד אפשרי -‬
‫וכך הצלחנו ליצור קלסתרונים‬
‫של אנשים שקנו מכוניות.‬
‫הזמנו פרופיילר של המשטרה‬
‫לתדרך את כל האנשים שעבדו על התיק,‬
‫והוא העלה אפשרות שהחשוד הוא שוטר.‬
‫שקלנו זאת לאור המיומנויות‬ ‫שהוא הפגין במהלך מקרי השוד.‬
‫הבלש מגאן העלה אפשרות‬
‫שהוליווד עשוי להיות שוטר.‬
‫שון ג'ונסון האמין‬ ‫שיכול להיות שהוליווד הוא שוטר.‬
‫האם האמנתי שהוא שוטר? לא.‬
‫לא קניתי את התאוריה הזאת.‬
‫בהחלט שקלנו את זה,‬
‫וחשבנו שזה הפך אותו למסוכן יותר.‬
‫רצינו להפיץ את המידע‬ ‫כדי שנוכל לפענח את המקרה הזה.‬
‫אז נעזרנו בתקשורת,‬
‫וזה היה חלק מתוכנית שנקבעה בקפידה.‬
‫סיפרנו לכם על שודד בנקים שמכונה "הוליווד".‬
‫הוא מספר אחת‬ ‫ברשימת המבוקשים של האף-בי-איי.‬
‫התחפושות הן הסיבה‬ ‫לכך שהאף-בי-איי מכנה אותו "הוליווד".‬
‫הוא הצליח לשדוד מעל תריסר בנקים‬ ‫בארבע השנים האחרונות.‬
‫הסיפור השתנה באופן דרמטי‬
‫כשהאף-בי-איי הכריזו על הכינוי "הוליווד",‬
‫כי ידענו שהם מתקשים לאתר אותו,‬
‫ונראה היה שזה מתרחש במחזוריות,‬
‫כל חצי שנה בנק היה נשדד,‬ ‫ואז עלתה השאלה, "זה שוב הוליווד?"‬
‫המשימה של סוכן האף-בי-איי שון ג'ונסון‬
‫היא למצוא מישהו שיודע משהו על הוליווד.‬
‫אני חושב שנתחיל לעבור מדלת לדלת,‬ ‫חצי מאיתנו בצד אחד, חצי בצד השני.‬
‫לא היה נהוג לראות‬ ‫סוכן אף-בי-איי שמסתובב בשכונה‬
‫ושואל, "אתם יודעים משהו על שוד הבנק הזה?"‬
‫זה היה חריג ביותר לראות סוכן‬ ‫שמתנהל באופן פתוח וגלוי כל כך.‬
‫זה גם רמז לכך שלא היה להם שום מושג.‬
‫אולי רציתי שהוא ידע שאני שם, מבינים?‬
‫גם אני שם. הנה אני בטלוויזיה.‬
‫רוב החשודים עקבו‬ ‫אחר הפרסומים עליהם בתקשורת.‬
‫למעשה, אני חושב שהם אהבו את זה.‬
‫הפעם הראשונה ששמענו על הוליווד‬
‫הייתה בכתבה בת שני עמודים עם שון ג'ונסון.‬
‫הוא אמר,‬
‫"מישהו מכיר את האיש הזה,‬ ‫ואנחנו זקוקים לעזרתכם."‬
‫הוא מכונה "הוליווד".‬ ‫-קוראים לו "הוליווד".‬
‫"הוליווד" עוטה איפור כבד...‬
‫השם הזה השפיע עליו מאוד.‬
‫אני חושב שזה בנה אותו עוד יותר.‬ ‫לדעתי זה ריגש אותו,‬
‫הוא לא אמר או הודה בזה,‬
‫אבל מתוך היכרותי עם אישיותו,‬ ‫עמוק בפנים הוא היה גאה.‬
‫חשבנו שהוא ישדוד שוב‬ ‫בעקבות תשומת הלב הגדולה שהוא קיבל.‬
‫- 27 בינואר, 1995‬ ‫בנק סיפירסט, סניף מדיסון -‬
‫כל שוד היה הזדמנות לנסות משהו חדש.‬
‫מבחינת תוכנית המילוט,‬ ‫ניסינו לחשוב מה האף-בי-איי מצפה שנעשה,‬
‫ואז היינו עושים את ההפך.‬
‫כדי להימלט מאזור הבנק שרצינו לשדוד,‬
‫היינו צריכים לנסוע‬ ‫במורד רחוב מדיסון לקראת השוטרים שיגיעו,‬
‫או להקיף את האגם.‬
‫הצעתי, "למה שלא תיכנס למסחרית‬ ‫ופשוט תישאר פה?‬
‫"ואני אלך למסעדה,‬
‫"אשב שם ואחכה עד שהעניינים יירגעו.‬
‫"כשהמשטרה כבר לא תהיה,‬ ‫אני אצא ואלך למכונית,‬
‫"ואעדכן אותך בקשר שאתה יכול לצאת."‬
‫הייתה לו מסחרית שהתאמנו אותה במיוחד‬ ‫כדי שיוכל להתחבא מתחת לרצפה,‬
‫כך שלא יבחינו בו אם יאירו בפנסים פנימה.‬
‫אמרתי לסקוט, "בחיי, זה יהיה אדיר.‬
‫"חלמתי אתמול בלילה‬
‫"שנשיג יותר מרבע מיליון דולר‬
‫"ואתה תצליח להימלט.‬
‫"לא תהיה בעיה".‬
‫עברו 45 דקות. חיכיתי במסעדה.‬
‫היו בחוץ ארבע או חמש ניידות,‬
‫ופשוט יכולתי לראות מעבר לחלון‬ ‫מתי כולם מתפזרים מהמקום.‬
‫הגעתי לזירה וחשבתי,‬
‫"הבחור הזה הוא רוח רפאים?‬ ‫איך הוא מצליח לחמוק ככה?"‬
‫במהלך השהות שלו במסחרית הוא הבחין‬
‫שהנשימה שלו יוצרת אדים.‬
‫אילו המשטרה הייתה מבחינה,‬ ‫הם היו מבינים שיש שם מישהו.‬
‫הלכתי לחנות יינות מעבר לרחוב,‬
‫וכשיצאתי, כולם כבר נעלמו.‬
‫ניגשתי לרכב,‬
‫הוצאתי את מכשיר הקשר וקראתי לסקוט.‬
‫אמרתי, "בוס, בוא נזוז".‬
‫- שוד מס' 14‬ ‫שלל 252,466 דולר -‬
‫- סך הכול 938,077 דולר -‬
‫זה היה משחק של חתול ועכבר.‬
‫היה ברור שהמשטרה‬ ‫ורשויות אכיפת החוק מתוסכלים.‬
‫הם לא הצליחו להבין מי היה האדם הזה.‬
‫נראה שהדבר שכולם זוכרים לגביו‬
‫הוא האופן שבו הוא נותן פקודות לאנשים‬ ‫ומאיים לירות בהם.‬
‫סוכני האף-בי-איי מתוסכלים‬
‫שהוליווד הצליח להתחמק במשך כל כך הרבה זמן.‬
‫הם חוששים שהוא ינקוט באלימות‬ ‫לפני שיספיקו ללכוד אותו.‬
‫אני חושב שזה הדבר‬ ‫ששינה את הסיפור של הוליווד.‬
‫עד שהתחלנו לשמוע סיפורים מחרידים מהכספרים,‬ ‫הוא לא פגע באף אחד.‬
‫הוא נהיה נואש יותר לעיתים.‬
‫הוא ניסה להיכנס לכספת,‬
‫אבל לא היו שם כספרי כספת‬ ‫שיוכלו להכניס אותו, והוא ממש התרגז.‬
‫הוא אמר, "אני לא רוצה להרוג בחג המולד",‬ ‫ואז השתמש באקדח הלם על אחד העובדים.‬
‫אז הוא היה מוכן להשתמש בנשק.‬
‫ראיתי אנשים בוכים,‬
‫נרגשים מאוד, ואתה מנסה להרגיע אותם‬
‫כדי שיוכלו לתאר את מה שקרה.‬
‫זה לא היה דומה לשום שוד‬ ‫שמישהו מהם חווה בעבר.‬
‫לא יכולנו לדעת‬ ‫מה הוא מתכנן לעשות בשנייה הבאה.‬
‫הוא היה מאיים בצורה קיצונית.‬
‫שוד בנק איננו פשע ללא קורבנות.‬
‫האנשים שנמצאים בבנק נותרים עם טראומה,‬
‫הכספרים נותרים עם טראומה.‬
‫כשמכוונים אליך אקדח לפנים,‬ ‫כשמאיימים להרוג אותך,‬
‫זה משפיע לרעה על בני אדם.‬
‫שדדו אותי 14 פעם,‬
‫ובאחת מהן השודד היה הוליווד.‬
‫הייתה לו נוכחות דומיננטית,‬
‫והוא הורה לכולם לא לזוז וכולם באמת לא זזו.‬
‫זה לא שכיח שלשודד תהיה שליטה כזו.‬
‫זה אף פעם לא עוזב אותך.‬
‫את יכולה להמשיך בחייך,‬ ‫אבל זה לא עוזב אותך. אף פעם.‬
‫חייב להיות משהו נוסף‬ ‫שאפשר לעשות כדי לעצור אותם.‬
‫מישהו ייפגע.‬
‫הוא חשב שהוא פשוט‬ ‫חי את החיים הכי טובים שאפשר.‬
‫אבל הרעיון שהוא יצליח להתחמק מזה לעד‬ ‫התבסס על הנחת יסוד שגויה.‬
‫כשאתה נכנס לעולם כזה,‬
‫אין לך מושג איזה מחיר זה יגבה ממך.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫אחרי כל כך הרבה שנים של מעשי שוד,‬
‫אתה כבר לא אותו בן אדם שהיית לפני שהתחלת.‬
‫סקוט התחיל להיות לחוץ.‬
‫הוא כבר לא היה‬ ‫הבחור הקליל וחסר הדאגות שהיה פעם.‬
‫האדם ההוא נעלם.‬
‫האווירה בבית העץ השתנתה.‬
‫הוא נהיה סגור ומבודד יותר‬ ‫והרבה פחות חברתי.‬
‫- טי-ג'יי לוסי‬ ‫חברה של סקוט -‬
‫סקוט ביקש שאגור בבית הקדמי‬ ‫כדי שארחיק אנשים משם.‬
‫החיים שלו נעשו חשאיים יותר ויותר,‬ ‫והוא רצה שאנשים ישמרו מרחק ממנו.‬
‫הוא לא רצה שאנשים סביבו ידעו מה הוא עושה.‬
‫ברגע שאתה חוצה את הרוביקון‬ ‫ומתחיל לחיות את החיים האלה,‬
‫אתה חייב לשקר לכולם על הכול.‬
‫לכל מי שחשוב לך. לכל מי שאתה פוגש.‬
‫אני כל הזמן הולך בכיוון הלא נכון.‬
‫אני מתחיל דברים ואז עוצר‬ ‫לפני שניתן יהיה להשיג את התועלת.‬
‫נשים רבות חוו את חוסר ההמשכיות שלי.‬
‫האם אני סתם "רוצה לרצות"?‬ ‫האם בגלל זה אני אף פעם לא מסופק?‬
‫פעם התבדחתי איתו‬ ‫כשראיתי איך הוא מתנהג עם נשים מסוימות.‬
‫אמרתי, "למה אתה‬ ‫מתייחס לנשים כמו תבלינים? נו, באמת".‬
‫הוא רווק או מה? יש לך נשים במיטה?‬
‫דברים כבר לא מסתדרים לי בראש כמו פעם.‬
‫אני בדרך כלל מרגיש חופשי ובטוח‬ ‫לגבי התוכניות לחיים,‬
‫אבל עכשיו אני מתחיל להרגיש כלוא.‬
‫לחיים!‬
‫הוא התייצב בכניסה ואמר,‬ ‫"אני חייב לדבר איתך".‬
‫ובזמן שאנחנו יושבים שם, הוא יושב מולי‬
‫ופשוט מתחיל לבכות, דמעות זלגו על פניו.‬
‫הוא אמר, "סוז, אני לא יודע מה קורה.‬
‫"כשאני מביט במראה,‬ ‫הפרצוף שמביט בי הוא לא שלי.‬
‫"מה זה?"‬
‫בשלב הזה הבנתי שהוא ממש בצרות.‬
‫הוא הפסיד בקרב הפנימי‬ ‫בין האור לחושך שהתחולל בתוכו.‬
‫הוא התחיל לשתות יותר ויותר‬ ‫כדי לשכך את החרדות.‬
‫אבל סקוט רצה מערכה אחת אחרונה,‬
‫שתכלול שלושה או ארבעה בנקים‬ ‫בזה אחר זה באותו ערב.‬
‫נשיג 10 עד 15 מיליון דולר‬ ‫ונסיים את כל העניין.‬
‫כל אחד מאיתנו ילך לדרכו.‬
‫החלטנו על שלושה בנקים.‬
‫קודם נשדוד בנק קטן, נכנסים ויוצאים,‬
‫והסכום לא משנה.‬
‫העיקר הוא למשוך‬ ‫את תשומת הלב של המשטרה לבנק הקטן הזה.‬
‫ואז משם ממשיכים לשדוד בנק גדול יותר.‬
‫וברגע שהם יגיעו אליו, נהיה כבר בבנק שלישי.‬ ‫מה הם יוכלו לעשות?‬
‫רצינו להשמיד את סיאטל,‬
‫וזה לא רק היה אפשרי,‬ ‫אלא גם משהו שאפשר לצאת ממנו מנצחים.‬
‫התחלתי להיות קצת מתוסכל במהלך החקירה הזאת.‬
‫הצלחנו לאתר כמה רכבי מילוט,‬
‫אבל על אף שהיינו קרובים,‬ ‫לא היינו קרובים מספיק.‬
‫נמאס לי להמתין ורק להגיב למעשי השוד שלו.‬
‫התחלתי לחפור שוב בתיקים,‬
‫להתעמק בדרכי הפעולה שלו,‬
‫השעה ביום, היום בשבוע,‬
‫מיקום הבנקים, כמה כסף הוא לקח.‬
‫ידעתי שיש לו אגו.‬
‫לכן ידעתי שהוא יחזור בשלב מסוים.‬
‫ישבתי וחישבתי,‬
‫והבנתי שהוא מבזבז כ-21,000 דולר בחודש.‬
‫אז בהתחשב בכך,‬
‫חזיתי שהוא ינסה לשדוד באחד משלושה ימים‬
‫בינואר של השנה הבאה.‬
‫ידעתי שהוא יחזור למקומות מסוימים‬
‫שלדעתי היו מטרות סבירות.‬
‫זה היה עניין של המתנה לרגע שבו הם יחזרו‬ ‫בתקווה שנהיה במקום הנכון ובזמן הנכון.‬
‫אחרי השוד הגדול האחרון,‬ ‫לקחנו הפסקה של שנה.‬
‫לבסוף התחלנו לתכנן את שוד שלושת הבנקים,‬
‫אבל נזקקנו לאדם נוסף‬
‫בגלל הלוגיסטיקה של המבצע הזה.‬
‫אחרי שוד הבנק הראשון,‬
‫נסעתי למונטנה והתחבאתי שם,‬
‫ואז סקוט הופיע ומשך אותי בחזרה לעניינים.‬
‫סקוט נהג להיכנס לתוך הבנקים לבדו,‬
‫והוא התקשה להשתלט על כל האנשים.‬
‫אז הוא אמר לי, "פשוט תצטרך לעמוד בלובי.‬
‫"תוודא שאף אחד לא יוצא.‬ ‫זה כל מה שתצטרך לעשות."‬
‫חלפה שנה מאז שחזיתי‬
‫שהוא יכה באחד משלושת הימים בינואר.‬
‫אז אני ואחד מחברי כוח המשימה‬
‫עקבנו אחר בנקים‬ ‫שלדעתי היו מטרות סבירות עבור הוליווד.‬
‫ביום הראשון לא קרה כלום.‬
‫ביום השני לא קרה כלום.‬
‫ביום השלישי חיכיתי לו שם לבדי.‬
‫אחרי שמארק חזר, החלטנו לשדוד בנק אחד‬
‫רק כדי לקבל את התחושה,‬ ‫לפני שניגש לשדוד שלושה.‬
‫השוד השני שלי היה שונה מאוד מהראשון.‬
‫יותר בשליטה, הלך חלק בהרבה.‬
‫זה הרגיש יותר כמו עבודה מאשר הרפתקה.‬
‫בהתבסס על התיאור, הבנתי מייד,‬
‫"לעזאזל, זה הוליווד."‬
‫הוא שודד בנק‬ ‫שנמצא ק"מ וחצי מהמקום שבו חיכיתי.‬
‫הוא חזר בדיוק כמו שאמרתי.‬ ‫הוא חזר ביום השלישי.‬
‫התקרבתי והרגשתי, "אני רק כמה דקות מאחוריך.‬
‫"לא חודשים, לא שבועות.‬ ‫רק כמה דקות מאחוריך."‬
‫הגעתי לבנק. אבטחנו את הזירה.‬
‫הייתי הראשון מבין אנשי היחידה שהגיע לזירה.‬
‫הגעתי לבנק ואני רואה שם את שון ג'ונסון,‬
‫כאילו, "איך הגעת הנה מהר כל כך?"‬
‫וגיליתי שהוא וסוכני אף-בי-איי בלבד‬
‫מנהלים מעקב משלהם בחיפוש אחר הוליווד.‬
‫הוא מידר את כל אנשי כוח המשימה.‬
‫היו אנשים בכוח המשימה‬ ‫שהחליטו שההתנהלות שלי מטורפת.‬
‫"הוא לא יחזור. לא יהיה כאן."‬
‫אני זוכרת שזה המריץ‬ ‫את הרצון של כולם לעבוד על התיק,‬
‫כי עבר זמן מה מאז השוד הקודם שלו.‬
‫כל חברי כוח המשימה חשבו בשלב זה‬
‫שאין ספק שמשהו רע עומד לקרות.‬
‫ויאמר לזכותה של אלן‬
‫שהיא הבחינה שהתיק יוצא קצת משליטה,‬
‫ושצריך לשים לזה סוף.‬
‫הוליווד היה די צפוי‬
‫מבחינת השעות והמקומות שאותם הוא ישדוד.‬
‫רקמנו תוכנית לביצוע מעקבים‬
‫בתקווה שאחד מהאנשים שלנו יהיה ברחוב‬
‫כשהוא ישדוד בנק.‬
‫נזקקנו למשטרת סיאטל.‬ ‫נזקקנו ליחידת הסיור המיוחדת שלהם.‬
‫נזקקנו לכוחות אוויריים.‬
‫הוספנו כוחות של האף-בי-איי.‬
‫נדרש מאמץ עילאי כדי להשיג את כל זה.‬
‫לכן התחייבנו לאחד את כל המשאבים האלה‬
‫לתקופה בלתי מוגבלת.‬
‫זו הייתה תקופה‬ ‫שבה "פרו-נט" הייתה אחת הטכניקות החדשות.‬
‫היא כללה שימוש‬ ‫במשדרים אלקטרוניים שהוצמדו לשטרות.‬
‫המשדרים שלחו אותות למגדלים.‬
‫ואז נזקקנו למנגנון שיאפשר לעקוב אחר התג.‬
‫לכן הרכבנו אותו במספר רב של ניידות.‬
‫הייתי צריך לעבור שוב על מקרי השוד הקודמים‬
‫כדי לאתר מטרות סבירות לביצוע שוד‬
‫ואז להציב מכשירים באותם בנקים.‬
‫הצבנו שני משדרים אלקטרוניים‬ ‫בכמה בנקים שיכולנו.‬
‫הכול היה סביב גורם הזמן.‬
‫ככל שיש יותר משדרים כאלה בכספת,‬
‫זה העניק לי יותר זמן להגיע לשם.‬
‫אם זה בינך לבין איזה ממזר מסכן‬
‫שאת אשתו תהפוך לאלמנה,‬
‫אחי, אתה תיפול.‬
‫סקוט ואני צפינו ב"היט",‬ ‫שהיה סרט די אינטנסיבי.‬
‫אל תזוז! אל תזוז, לעזאזל!‬
‫סצנות שוד הבנקים בסרט הזה מדויקות לגמרי.‬
‫ואז סצנת חילופי הירי הפחידה אותנו בטירוף.‬
‫אני זוכר שסקוט ואני‬ ‫הסתכלנו זה על זה, ואמרנו,‬
‫"אלוהים, מה אם זה יקרה?"‬
‫זה היה המשחק ששיחקנו.‬
‫זו הייתה אפשרות אמיתית‬
‫שעוררה בנו פחד מוות‬
‫ופחד שנמצא את מותנו.‬
‫לאורך כל הזמן שבו עבדתי על התיק הזה,‬
‫תמיד חשבתי שיש סיכוי גדול שמישהו ייפגע.‬
‫במהלך שירותי באף-בי-איי‬ ‫הייתי קרובה למקרי שוד בנקים,‬
‫ובאחד מהם נהרגו קולגות שלי‬ ‫במהלך קרב יריות גדול במיאמי ב-1986.‬
‫בקרב יריות שנמשך מעל ארבע דקות,‬
‫שני סוכני אף-בי-איי נהרגו‬ ‫וחמישה נוספים נפצעו.‬
‫לא ידענו מיהו הוליווד,‬
‫אבל ידענו שאם נתעמת מולו ברחוב,‬
‫הוא לא ייכנע ללא קרב.‬
‫בשלב מסוים באמצע כל זה,‬
‫חלמתי חלום מציאותי מאוד.‬
‫זחלתי מתוך המים לעבר חוף,‬
‫אחרי שכריש כרת בנשיכה את שתי הרגליים שלי.‬
‫התייחסתי לחלום כעצה.‬
‫העצה הייתה לצאת מזה.‬
‫יכולתי לחוש שסקוט מרגיש שמשהו מתקרב.‬
‫יצאנו לטיולים בהרי האולימפיק‬ ‫שהיו מקום מיוחד עבור סקוט.‬
‫זה היה הזמן שלנו לשקט נפשי.‬
‫ניקינו את הראש מהעיר, מהכאוס,‬
‫יוצאים להיות בטבע ולאתגר את עצמנו.‬
‫כשהיינו בפסגת הר וושינגטון,‬
‫סקוט אמר לי, "תקשיב. לא משנה מה יקרה,‬ ‫תדאג שהיד שלך תהיה יד הגורל,‬
‫"ולעולם אל תיתן לאויבך להכתיב את גורלך.‬
‫"תדאג לשלוט במה שאתה עושה עם החיים שלך."‬
‫בנק אחד לא הספיק לסקוט.‬
‫הוא רצה לשדוד שלושה בנקים.‬
‫אמרתי, "אתה מטורף, בנאדם".‬
‫דיברתי עם סטיב ואמרתי לו‬
‫"תקשיב, הבחור יוצא משליטה.‬
‫"אני נוסע לקליפורניה ואני מציע לך להצטרף."‬
‫הוא באמת שקל את זה,‬
‫אבל הוא לא רצה לאכזב את סקוט.‬
‫ידעתי שאני צריך לקחת חלק בשוד האחרון,‬
‫כי משהו היה צריך להגיע לשיאו.‬ ‫משהו היה חייב להסתיים.‬
‫בפעם האחרונה שראיתי את סקוט,‬
‫היה לי חלום נורא.‬
‫בחלום היו רובים, קרב יריות.‬
‫זה היה בסיאטל. אנשים רצו.‬
‫תוך כדי שסיפרתי לו על החלום,‬ ‫הוא החוויר לגמרי.‬
‫הוא לקח נשימה עמוקה ואמר,‬ ‫"סביר להניח שלא תראי אותי שוב.‬
‫"אני כנראה אסע לאיי סיישל."‬
‫ואני כזה, "באמת? אתה תחזור, נכון?"‬
‫הוא אומר, "אני חושב שלא תראי אותי שוב".‬
‫אני צועד אל תוך הלילה‬ ‫וצורח לאל שיחשוף את המסר שלו בפניי.‬
‫האל לא עונה ועוטפת אותי תחושת דחייה.‬
‫זה זמן של כאב, כעס וטינה.‬
‫לאן לעזאזל אלך מכאן,‬ ‫הו פרש לבן ומכונף בנבכי מחשבותיי?‬
‫זו תהיה הרשומה האחרונה לעוד זמן רב.‬
‫התכוננו במשך שנים לשדוד את הבנקים האלה.‬
‫וכשבועיים לפני חג ההודיה,‬
‫סקוט אמר שיש חדשות טובות וחדשות רעות.‬
‫החדשות הרעות הן‬ ‫שעכשיו הטמינו תגי פרו-נט בשטרות שבכספות.‬
‫אין דרך להיפטר מהתגים בזמן‬ ‫באופן שיאפשר לבצע את התוכנית המקורית.‬
‫לכן נאלצנו לוותר‬ ‫על תרחיש השוד של כמה בנקים.‬
‫החדשות הטובות הן שנשדוד את הבנק ברחוב 125.‬
‫מוסטנג סיפרה שאמורים להיות‬
‫חמישה עד שבעה מיליון דולר בתוך הבנק.‬
‫אז כל האסטרטגיה שלנו השתנתה.‬
‫- משדר -‬
‫אבל היינו חייבים למצוא פתרון מהיר למשדרים.‬
‫- וולס פארגו -‬
‫שדדנו בנק רק כדי לבחון‬ ‫איך נוכל להתמודד איתם.‬
‫החלפנו את התחפושת של סקוט במסכת סקי.‬
‫לא רצינו שהם יחשבו‬ ‫שהוליווד הוא זה שהוציא את המשדרים.‬
‫אמרתי, "תקשיב, פשוט תיכנס לשם.‬ ‫אל תתעסק עם הכספרים.‬
‫"תיכנס לכספת, קח את הכסף,‬
‫"וכשתצא, המשדרים יהיו ברשותנו.‬
‫"ואז נגלה איך השתילו אותם בשטרות.‬
‫כל התגים הוטמנו בין שטרות של 20 דולר‬
‫כי אפשר לממש אותם ולהרגיש בליטה.‬
‫תוך זמן קצר מאוד‬ ‫מצאנו שניים שזרקנו מהחלון.‬
‫ואחרי כל זה,‬
‫שנינו הרגשנו בנוח ובטוחים שנוכל לבצע זאת.‬
‫- 27 בנובמבר, 1996‬ ‫ערב חג ההודיה -‬
‫התעוררתי בבוקר ערב חג ההודיה 1996.‬
‫אשתי אמרה לי‬ ‫באותו בוקר לפני שהלכתי, "זה היום.‬
‫"היום תתפוס את הוליווד."‬
‫ואני חשבתי, "אני לא ממש בטוח לגבי זה".‬
‫שבוע חג ההודיה תמיד היה שבוע קצר‬
‫ורוב האנשים בכלל לא במשרד.‬
‫התעוררנו בערב חג ההודיה.‬
‫הבטנו דרך החלונות. ירד גשם שוטף.‬
‫היה בחוץ אפור וחשוך. זה היה יפהפה. נפלא.‬
‫יום שהתאים לנו באופן מושלם.‬
‫התחלתי לנקות, ארגנתי הכול,‬ ‫דאגתי שהכול יהיה מושלם.‬
‫נכנסנו לחדר האיפור‬ ‫ושמנו על עצמנו את התותבות ואת הפאות,‬
‫בלי לדבר יותר מדי.‬
‫נכנסתי לסטודיו.‬ ‫סקוט כבר פתח את נרתיק הגיטרה.‬
‫הוא הוציא את רובה הסער ואת רובה הציד שלו.‬
‫הרעיון היה שאם ניידת תתקרב אלינו,‬
‫ניקח את רובה הציד, נקפוץ החוצה,‬ ‫ונרסס את מנוע הניידת כדי לנטרל אותה.‬
‫הכול היה סגור.‬
‫היינו מוכנים להיכנס למסחרית‬ ‫ולצאת לכיוון סיאטל.‬
‫מוסטנג הייתה בתצפית על הגבעה.‬
‫הגיע הזמן לעשות את זה.‬
‫- בנק סיפירסט‬ ‫סניף לייק סיטי -‬
‫הוכשרנו במיוחד להתמודדות‬ ‫עם "הוליווד השודד".‬
‫- סקוט לוין‬ ‫מנהל בנק סיפירסט לייק סיטי -‬
‫כשהוא נכנס לסניף של לייק סיטי‬ ‫כדי לשדוד אותנו,‬
‫הוא חלף על פני כרזת המבוקש שלו.‬
‫אל תיבהלו. זה שוד.‬
‫סקוט נכנס ראשון,‬
‫מארגן את כל הנוכחים במקומות הרצויים,‬
‫ואז מארק נכנס,‬
‫ומתחיל לכוון את הלקוחות שנמצאים שם.‬
‫אתה בכלל לא מפחד.‬
‫תרגלת את זה בראש ועשית את זה בעבר,‬
‫אז אתה עושה את זה.‬
‫הסיוט הכי גרוע שלי.‬
‫במקום הוליווד אחד, נכנסו שניים לבנק.‬
‫ומשם הכול התחיל להשתבש.‬
‫אז התחלתי למשוך‬ ‫במחזיק השטרות שמפעיל אזעקה.‬
‫מי כספר הכספת?‬
‫אז אמרתי, "זה אני".‬
‫שנינו הלכנו מאחור,‬
‫והכספת יכולה להיפתח עם קוד איום ייחודי‬
‫שהפעיל אזעקה נוספת.‬
‫רציתי שכל כוחות אכיפת החוק בסיאטל‬
‫יגיעו לשם כמה שיותר מהר.‬
‫המשרד היה שומם.‬ ‫לא היה שם אף אחד. האורות היו כבויים.‬
‫אני יושבת ליד השולחן,‬ ‫מנסה לסיים כמה דברים אחרונים.‬
‫אנחנו מאזינים לרדיו של משטרת סיאטל,‬
‫ואז הצלילים נשמעו.‬
‫אתה שומע, "ביפ, ביפ, ביפ".‬
‫הם בפנים כבר שתיים, שלוש, חמש דקות.‬
‫לא שמעתי כלום ממוסטנג. הכול רגוע.‬ ‫ואז סוף סוף אני קולט את הקשר.‬
‫יש לנו שני חשודים‬ ‫חבושים בכובעים שנכנסו לבנק.‬
‫מעילים ירוקים ארוכים,‬ ‫עם איפור לבן על הפרצופים שלהם.‬
‫אני שומע מישהו צועק בקשר, "ראו אתכם".‬
‫הוא לא היה רגוע.‬
‫הוא כעס. הוא רצה להיכנס, הוא רצה לצאת.‬
‫הוא היה רציני.‬
‫בוא נזוז.‬
‫זרקתי את הפרו-נט לתוך התיק.‬
‫ותוך כדי שהוא כיוון אליי אקדח,‬
‫חשבתי, "הוא יחזור כדי לירות בי?"‬
‫מייק הגיע בריצה ואמר,‬ ‫"שוד בנק בפעולה. אני חושב שזה הוליווד".‬
‫רצנו למכונית, הדלקנו את האורות,‬
‫הפעלנו את הסירנה‬ ‫ודהרנו לאורך השדרה השנייה.‬
‫יצאתי מהמשרד בסביבות חמש‬ ‫במחשבה שהיום הסתיים.‬
‫נכנסתי למטבח בבית שלי.‬
‫האיתורית שלי צלצלה.‬ ‫הסתכלתי. זה היה הוליווד.‬
‫סקוט שהה בכספת יותר מדי זמן לטעמי.‬
‫אבל אז הוא פתאום יצא משם במהירות‬
‫עם תיק גב ענק שלקחתי ממנו מייד.‬
‫אני מחזיק בתיק גב‬ ‫שמכיל מיליון ושמונים אלף דולר.‬
‫בשלב הזה כבר שמענו את הסירנות.‬
‫ואז שמנו לב שיש שוטרים בכל מקום.‬
‫רבים כמו זבובים.‬
‫סקוט צועק, "סטיב,‬ ‫אולי כדאי שנבטל את הכול.‬
‫"בוא נפרוש."‬
‫אמרתי, "על מה לעזאזל אתה מדבר?‬
‫"קדימה. תעשה מה שצריך. תוציא את המשדרים."‬
‫נהגתי במכונית המזוינת הזאת‬ ‫כאילו גנבתי אותה.‬
‫קיבלנו עדכונים כל הזמן מהמוקדן הראשי.‬
‫שני חשודים חמושים באקדחים,‬
‫בעוד שאני מנסה להתמקד‬ ‫במכשירי המעקב שיצאו מהבנק.‬
‫יש לנו אותות פעילים כלשהם?‬
‫האותות של וודג'ווד ולייק סיטי פעילים.‬
‫עקבתי אחרי מכשיר המעקב.‬
‫הוא מתריע על אזורים שונים בעיר,‬ ‫אנטנות שונות, האות נע בין חזק לחלש.‬
‫ניסיתי לעקוב אחרי האות.‬
‫לבסוף סקוט צעק, "מצאתי אחד!"‬
‫הוא מסר לי שני שטרות של 20 דולר‬ ‫שהודבקו זה לזה עם תג פרו-נט,‬
‫זרקתי אותם מהחלון והמשכתי לנסוע.‬
‫שוטר צץ בקשר ואומר,‬
‫"אני מתחיל לקבל אות חזק מאוד פה."‬
‫הגעתי למקום,‬
‫ומצאתי את מכשיר המעקב זרוק ברחוב.‬
‫מייד אמרתי, "לעזאזל".‬
‫אבל ידעתי שנותר מכשיר מעקב נוסף אי שם.‬
‫הם המשיכו לעבוד שם מאחור,‬
‫ואמרתי, "ביגינס, תתאפס על עצמך.‬
‫"תזיז את העניינים.‬ ‫אל תפחד. פשוט תעשה את זה."‬
‫הייתה היסטריה שלמה עם כל השוטרים מסביב.‬
‫ידענו שהם רודפים אחרינו.‬
‫לקחנו מיליון ושמונים אלף דולר מהבנק,‬
‫והיה לנו קשה מדי לאתר את מכשירי המעקב.‬
‫פתאום התצוגה שלי נדלקת, "פוף!".‬ ‫זה הולך לקרות. רגע האמת.‬
‫סקוט אמר, "עצור בצד.‬ ‫אני רוצה לנהוג. אני יודע לאן..."‬
‫אמרתי, "אני יודע לאן אני נוסע.‬ ‫פשוט תעשה מה שאתה צריך".‬
‫הוא התעקש.‬
‫לבסוף אמרתי, "בסדר".‬ ‫והסתכלתי מאחורי מושב הנהג.‬
‫הייתה שם ערמה של כסף.‬
‫הם עשו הכול בלי שום סדר,‬
‫אז אני אומר, "אלוהים. אלוהים אדירים".‬
‫תמשיך לנהוג! מה אתה עושה? סע!‬
‫אני עדיין רחוק משם וחייב להגיע לשם.‬ ‫זה התיק שלי. עליי להיות שם.‬
‫אני מקשיב לצליל והוא כזה...‬
‫אני עוקב אחרי התצוגה‬ ‫שמובילה אותי למסחרית לבנה.‬
‫כיביתי את כל אורות הרכב‬
‫והתקדמתי בהתאם לתצוגה‬
‫לעבר הצד האחורי של המסחרית הזאת.‬
‫הבחנתי באדים על החלונות האחוריים.‬
‫ראינו אורות מבעד לחלון האחורי.‬
‫זה נראה מוזר מאוד.‬
‫אז הבנו שהם מחפשים בין השטרות.‬
‫קראתי בקשר, "אנחנו עומדים לבצע‬ ‫מעצר בסיכון גבוה".‬
‫אנחנו נבצע מעצר בסיכון גבוה.‬
‫אני מבקש ניידות נוספות.‬
‫אז סקוט המשיך... היינו על גבעה קטנה,‬
‫הוא המשיך במעלה הרחוב כדי לפנות שמאלה.‬
‫וברגע שהוא פנה, ראיתי את הניידות.‬
‫שלוש ניידות מאחורינו.‬
‫המסחרית נעצרה צמוד לשפת המדרכה.‬
‫תוך כדי שיצאתי מהמכונית‬ ‫באקדח שלוף לעבר המטרה,‬
‫הבנתי שהחשוד כבר יצא מהמסחרית.‬
‫המשטרה תמיד טענה שירינו ראשונים.‬ ‫זה לא מה שקרה.‬
‫הם אלה שארבו לנו והתחילו לירות עלינו.‬
‫הפה של מאיירס זז, אז ברור שהוא משקר.‬
‫תקשיבו לי.‬
‫הבחנתי בצללית לצד דלת הנהג.‬
‫היה חשוך, אבל הבחנתי שהדמות מחזיקה רובה.‬
‫וראיתי את הרובה מכוון לעברי.‬
‫לא ראיתי את זה.‬
‫יכולתי לראות רק דרך השמשה הקדמית.‬
‫אז לא ראיתי אף אחד יוצא מהמסחרית.‬
‫הרובים האלה לא נועדו‬ ‫לנהל קרב יריות מול המשטרה.‬
‫אלא לנטרל את הרכב.‬
‫לא. הרובה היה מכוון לעברי.‬
‫כל מה שלימדו אותי נכנס לפעולה.‬
‫הוא הוריד את הרובה כדי לכוון לעברי,‬
‫וחשבתי, "לעזאזל".‬
‫מסיבה כלשהי הרובה לא ירה.‬
‫ואז "קליק, קליק, קליק". שלושה קליקים.‬
‫אמרתי, "אלוהים אדירים".‬
‫פתאום השוטרים התחילו לירות‬ ‫לעבר החלק האחורי של הוואן.‬
‫הבחנתי שהקליעים שלי חוררו את הדלת האחורית.‬
‫כל מה שאני זוכר זה שחטפתי קליע ונפלתי.‬
‫פתאום, הזרוע השמאלית שלי‬ ‫מתחילה להתעופף מול הפנים שלי.‬
‫"הם פוצצו לי את הזרוע!"‬
‫צרחתי.‬
‫ואז בהמשך הדרך‬ ‫סקוט שוב עוצר ולוקח רובה ציד.‬
‫כשהגענו למיקום השני,‬ ‫התחולל קרב יריות של ממש.‬
‫כשיצאתי מהמכונית כדי לכוון שוב‬ ‫לעבר המסחרית,‬
‫שמעתי שלושה פיצוצים אדירים.‬
‫קליעים שרקו ליד הראש שלי.‬
‫כל מה שראיתי היה זכוכית מתנפצת.‬
‫לא היה לי את אפוד המגן שלי,‬ ‫ואני באמצע בלגן שלם.‬
‫ניסיתי לתקשר עם משרד האף-בי-איי.‬
‫אמרתי להם, "יורים עלינו".‬
‫המסחרית שוב פותחת בנסיעה.‬
‫הזרוע השמאלית שלי פשוט מתעופפת באוויר.‬
‫ביגינס חטף כדור בבטן.‬
‫דם בכל מקום.‬
‫ופתאום המסחרית נעצרת בחריקה.‬
‫בזמן שאני שוכב מאחורה במסחרית, סקוט בורח.‬
‫ואני חושב, "בדיוק על זה דיברנו תמיד".‬
‫כולנו היינו לגמרי לבד בסיפור הזה.‬
‫ובזמן שאני רץ לכיוון הרכב,‬
‫אני מבחין בצללית אדם‬ ‫שרץ בסמטה לכיוון דרום.‬
‫המגבים פעלו, המסחרית הייתה עדיין בהילוך,‬
‫וביגינס לא הוציא מילה,‬
‫כך שלא ידעתי אם הוא חי או מת.‬
‫סקוט נעלם,‬
‫וכל מה ששמעתי זה את צעקות השוטרים,‬
‫"הוא נעלם. הוא רץ לשם.‬ ‫תירה בבן זונה! תהרוג אותו!"‬
‫הלכתי לסמטה ועצרתי.‬
‫חשבתי, "אל תלך לסמטה הזאת".‬ ‫זה מה שאנחנו מכנים "המשפך הקטלני".‬
‫בשלב הזה הבנתי שעליי לסגת ולחזור למסחרית‬
‫היכן שהשוטרים עצרו שני חשודים.‬
‫ראיתי גבר לבן באזיקים על הקרקע.‬
‫שאלתי, "מי אתה? אתה הוליווד?"‬
‫והוא אמר, "לא, הוא רץ לסמטה".‬
‫אמרתי, "תירה בי, בן זונה.‬ ‫ירית לעברי לפני דקה.‬
‫"פשוט תהרוג אותי ותגמור עם זה."‬
‫הוא אמר, "אל תדאג. בית המשפט יטפל בך".‬
‫כשהוא אמר לי לירות בו,‬ ‫אמרתי, "אתה לא תצא מזה.‬
‫"ניצחנו אותך במשחק שלך."‬
‫לא רציתי ללכת לכלא.‬
‫בשלב הזה שום דבר לא היה חשוב.‬ ‫החיים נגמרו מבחינתי.‬
‫ופתאום, הפחד והכאב נעלמו,‬
‫ואז הסתכלתי לתוך המסחרית וראיתי ערמת כסף‬
‫וכל חורי הקליעים שהשוטרים ירו במסחרית‬
‫נראו כמו קרני לייזר.‬
‫ופתאום, מוזיקה אלוהית יפהפייה‬ ‫נכנסה לי לראש.‬
‫מעולם לא שמעתי מוזיקה כזאת.‬
‫והכסף נהיה כמעט כמו מעין קמע של...‬
‫"מה זה? סתם חבילה של ניירות. למי אכפת?‬
‫"למה אנשים עושים את כל הדברים האלה‬ ‫בשביל הדבר הטיפשי הזה שאין לו שום משמעות?"‬
‫הכבאים הגיעו לזירה וטיפלו בביגינס‬
‫ששכב על הקרקע בחוסר תנועה כאילו הוא מת.‬
‫כשהסתכלתי עליו,‬
‫הכבאי הרים אליי מבט וסימן...‬
‫הוא סימן אגודל כלפי מטה.‬ ‫חשבתי לעצמי, "לעזאזל, הרגתי מישהו".‬
‫לקחתי נשימה עמוקה ואמרתי לעצמי,‬
‫"מעולם לא חשבתי שדבר כזה יקרה."‬
‫הייתי מעורב בתקרית ירי בעבר,‬ ‫אבל אף פעם לא בכזאת.‬
‫זה היה קרב יריות.‬
‫מחוץ למסחרית נעתי בין הכרה לאובדן הכרה.‬
‫אני זוכר שמייק מגאן פותח לי את העפעף‬
‫כדי לבדוק אם אני חי או מת.‬
‫אני זוכר שחוויתי תחושת הקלה‬ ‫שזה סוף כל סוף הסתיים.‬
‫אני יכול להרפות מזה עכשיו.‬ ‫אני לא צריך לחיות ככה יותר.‬
‫שני הגברים שנורו נלקחו למעצר‬
‫ואז נלקחו לבית החולים.‬
‫אדם אחד עדיין במנוסה.‬
‫עשרות שוטרים, סוכני אף-בי-איי,‬ ‫יחידות כלבנים,‬
‫ואפילו צוות הימ"מ הוזעקו לחפש אחר הנמלט.‬
‫אם מישהו עדיין מסתובב חופשי, זה מפחיד.‬ ‫הוא יכול להיות בכל מקום.‬
‫נסעתי בעקבות האמבולנס‬ ‫לבית החולים הרבורוויו.‬
‫החלטתי שאטפל בזירת הפשע אחר כך.‬ ‫רציתי לדבר עם סטיב‬
‫כדי להבין מי האדם שאנחנו מחפשים.‬
‫זהו זה. אני לא מוכן לסבול את זה יותר.‬
‫כאן זה יסתיים.‬
‫בחדר ההמתנה בבית החולים,‬
‫שון ג'ונסון שאל אותי שאלות.‬
‫דמיינו איך זה להיות‬ ‫בסיטואציה הזאת אחרי שנוריתי,‬
‫סקוט חופשי, אני לא יודע אם הוא חי או מת.‬
‫ביגינס עלול למות.‬
‫הייתי מבולבל.‬
‫אז ניסיתי להגן על עצמי.‬
‫אחרי שעתיים, סטיב מאיירס סוף סוף מספר‬
‫שהאדם שאני מחפש הוא סקוט סקרלוק.‬
‫הוא מספר שסקוט הוא הוליווד.‬
‫משטרת סיאטל ומכבי אש.‬
‫אני יודע שמתנהלים חיפושים בשכונה שלנו.‬
‫כן.‬ ‫-מישהו דפק חזק על הדלת שלנו.‬
‫יש סירת קאנו מכוסה בברזנט.‬
‫ואולי מישהו צריך לבדוק אותה.‬
‫לא ראיתי אף אחד,‬
‫אבל אני חושבת‬ ‫שמישהו יכול להסתתר מתחת לדק שלי.‬
‫אני שומע שהשוטרים עוברים מדלת לדלת‬
‫כל הלילה וכל היום,‬
‫בניסיון למצוא קצה חוט.‬ ‫אבל הם לא מגלים כלום.‬
‫אני פשוט תוהה,‬ ‫יש המון משטרה ומסוקים באזור שלי...‬
‫כן, את צריכה להישאר בפנים, גברתי,‬
‫ותשתדלי לא ליצור עומס על קווי החירום.‬
‫כשגיליתי שהוליווד ברח, כעסתי,‬
‫לאור כמות העבודה‬ ‫שהושקעה בניסיון לעצור אותו.‬
‫המילה היחידה שקפצה לי לראש‬ ‫הייתה, "פאק. באמת?"‬
‫הוליווד היה ממש שם. איך הוא הצליח לברוח?‬
‫- החיפוש אחר הוליווד -‬
‫במשך השעות הבאות,‬
‫הסתובבתי בעצבנות רבה‬ ‫ואז האיתורית שלי צפצפה.‬
‫אני חושב ששודד הבנק‬ ‫מסתתר בקרוון שלי בחצר האחורית.‬
‫למה אתה חושב כך?‬
‫כי ראיתי שם מישהו למרות שהוא נעול‬
‫ואף אחד לא אמור להיות שם.‬
‫זה היה השותף שלי לשעבר שאמר לי,‬
‫"הם מכתרים את החשוד שלך ליד זירת הירי."‬
‫הבחנת אם מדובר בגבר או אישה?‬ ‫-לא, הבחנתי רק בשיער כהה.‬
‫בסדר. לפני כמה זמן?‬
‫רק עכשיו נכנסתי.‬
‫השוטרים נשלחו לקרוון.‬
‫הם דופקים עליו ומנסים לראות מי בתוכו.‬
‫הם ניפצו את החלון וריססו פנימה תרסיס פלפל.‬
‫רגע לאחר מכן הם שומעים ירייה אחת.‬
‫השוטרים יורים בחזרה לתוך הקרוון.‬
‫נאמר לי ש-76 קליעים נורו לתוך הקרוון‬
‫על ידי שוטרים שהיו בזירה.‬
‫ערב טוב. חג ההודיה נקטע‬
‫עבור עשרות משפחות.‬
‫מדובר בעימות משטרתי, וייתכן שהחשוד‬ ‫הוא שודד הבנקים המכונה "הוליווד".‬
‫נראה כי מזלו של "הוליווד",‬
‫אחד משודדי הבנקים המצליחים במדינה,‬
‫אזל כעת.‬
‫כשהגעתי לשם,‬
‫משטרת סיאטל הגיעה במקביל‬
‫עם הרכבים המשוריינים שלהם‬ ‫והקימה עמדת פיקוד.‬
‫היו לנו מסוקים. היו לנו רכבים משוריינים.‬
‫היו שם כנראה כמה מאות שוטרים באותו יום.‬ ‫מעולם לא ראיתי תגובה עצומה כל כך.‬
‫זהו יום ההודיה.‬
‫כל תושבי העיר בבתיהם עם המשפחות‬
‫וצופים בהתרחשויות בטלוויזיה.‬
‫לא רק שהשכונה כולה יוצאת החוצה,‬
‫אלא גם כל מי שגר בקרבת מקום.‬
‫אנשים באו לראות מה קורה,‬
‫בייחוד כשמשהו שנראה כמו סרט קולנוע‬
‫מתרחש קרוב כל כך לבתיהם.‬
‫מדובר בשכונה שקטה בצפון סיאטל,‬
‫שלפתע יש בה מאות שוטרים וצוות ימ"מ.‬
‫וכל זה מתרחש בחג ההודיה.‬
‫חג הודיה שאף אחד לא ישכח.‬
‫האחרונים מבין האורחים שלנו היו בדרכם החוצה‬
‫כשקיבלתי שיחה מדודתי הלן שגרה בסיאטל.‬
‫היא הייתה היסטרית.‬
‫הסיפור המרכזי שלנו...‬
‫כל מהדורות החדשות של סיאטל‬ ‫סיפרו על קרב יריות‬
‫מול שודד ששמו סקוט סקרלוק,‬
‫ושצוות ימ"מ מקיף קרוון קטן‬
‫בחצר אחורית של אישה.‬
‫ובשלב זה, התיישבתי‬
‫ופשוט אמרתי, "ואו".‬
‫זה היה בלתי נתפס לחלוטין‬
‫לגלות שהוא שדד בנקים במשך חמש שנים.‬
‫- מעל סיאטל -‬
‫אנשים עדיין מחוץ לבתיהם,‬
‫חג ההודיה שלהם שובש בעקבות מצוד משטרתי‬
‫שנמשך כבר למעלה מ-24 שעות בשכונה.‬
‫שוטרים וסוכני אף-בי-איי נמצאים בכוננות‬
‫עם נשקים שלופים ומתווכים נמצאים במקום.‬
‫העימות עדיין בעיצומו.‬
‫אנחנו יודעים שנורו יריות.‬
‫הם דופקים על הדלת.‬ ‫הם ניסו ליצור איתו קשר ולא הצליחו.‬
‫הם רצו שזה יסתיים באופן שהם רוצים,‬ ‫והם לא היו מוכנים להסתכן.‬
‫כעבור שעתיים ללא תגובה,‬ ‫החלטנו לפרוץ לקרוון.‬
‫אני נכנס עם הצוות הטקטי.‬
‫מצאנו גופה מתחת לשולחן.‬
‫הייתה לי תמונה איתי. הסתכלתי למטה.‬
‫זה סקוט.‬
‫בשלב הזה הבנתי שהוא בידינו.‬
‫והתברר שהוא התאבד.‬
‫הירייה הראשונה שהשוטרים שמעו‬ ‫הייתה כאשר הוא ירה בעצמו.‬
‫ערב טוב לכולם.‬
‫מתברר כי החשוד בשוד בנקים‬ ‫שמת אתמול במהלך עימות עם המשטרה,‬
‫הרג את עצמו.‬
‫סקוט סקרלוק, שהמשטרה כינתה "הוליווד",‬ ‫נמצא מת בקרוון אתמול בלילה...‬
‫למחרת התעוררתי בבית החולים‬ ‫והטלוויזיה הייתה דלוקה‬
‫ומהדורות החדשות עסקו בנו ללא הרף,‬
‫והזכירו את השם שלי ואת שמו של ההרוג‬ ‫סקוט סקרלוק מאולימפיה שבוושינגטון.‬
‫מת כתוצאה מפגיעה עצמית.‬
‫הסתכלתי על זה ואמרתי...‬
‫"תודה לאל". פשוט אמרתי, "תודה לאל".‬
‫קרב היריות היה הסוף.‬
‫לא רק סוף המעללים שלנו,‬ ‫אלא גם סופם של החיים שניהלתי.‬
‫היינו כמו שני כוכבי שביט שנפגשו,‬
‫התחלנו לעוף ביחד דרך היקום המזוין הזה,‬
‫ופתאום, בום! הכול התפוצץ בשנייה אחת.‬
‫הכול נעלם.‬
‫אני מרגישה שהתקרית הזאת‬ ‫הייתה מבחן עבורי בכל דרך אפשרית.‬
‫חשבתי על הילדים שלי במהלך היריות,‬
‫ותהיתי האם זהו הדבר הנכון‬
‫למלא את התפקיד הזה,‬ ‫בעוד שיש שפע של תפקידים אחרים באף-בי-איי?‬
‫אין יום שעובר בלי שאני חושב על זה.‬
‫השאלה היחידה שלי אליו תהיה כנראה,‬ ‫"למה בחרת להתאבד?"‬
‫אני אצטט את מארק טוויין,‬
‫שאמר שהוא לא מאחל מוות לאף אחד,‬
‫אבל היו מודעות אבל שהוא קרא בהנאה מרובה.‬
‫החרטה הגדולה שיש לי לגבי החקירה הזאת‬
‫היא שמעולם לא יצא לי לשבת עם סקוט‬
‫ולדבר איתו פנים אל פנים, גבר אל גבר.‬
‫אילו הייתי חלק מצוות המרדף‬ ‫ברכב באותו לילה,‬
‫האם הייתי יורה לתוך המסחרית‬ ‫כפי שמייק עשה? לא.‬
‫תמיד יהיה יום נוסף ללכוד אותו.‬
‫באמת, תמיד יהיה יום נוסף.‬
‫זה שבר את הלב לכל המשפחה.‬
‫זו הייתה ממש חבטה כפולה, כלומר,‬
‫"ואו. זה מה שהוא עשה? הוא סיים ככה?"‬
‫אבא שלי העריץ את סקוט וליבו נשבר.‬
‫לא רק שאיבדנו אותו,‬ ‫אלא גם איבדנו את מי שחשבנו שהוא היה.‬
‫אני מתגעגע ליכולת לאהוב אותו.‬
‫אני מתגעגע לאהבה שלו כלפיי.‬
‫והוא באמת אהב אותי.‬
‫אני לא חושב שיש ספק בכך.‬
‫ואהבתי אותו מאוד. ללא קשר לאיך שהוא היה.‬
‫כמות הסודות שהיו לו על החיים שהוא ניהל‬
‫הייתה עצומה כל כך,‬
‫שאילו הוא היה‬ ‫יוצא מהקרוון בידיים מורמות ונכנע,‬
‫הוא היה נאלץ להתמודד עם כל העולם שלו.‬
‫ואני באמת מאמינה שבעשור האחרון בחייו‬
‫הוא עשה בחירות‬ ‫שידע שיביאו אותו לכדי מבוי סתום.‬
‫התקשרו אליי.‬
‫"סקוטי מת. הוא מת בשוד בנק."‬
‫המחשבה הראשונה שעלתה לי לראש הייתה,‬
‫"הוא ניסה לעצור את שוד הבנק.‬ ‫הוא היה הגיבור."‬
‫אז שאלתי את השאלה.‬
‫"איך הוא מת בשוד הבנק?"‬
‫והתשובה הייתה שהוא היה השודד.‬
‫הרגשתי כאילו הלב והמוח שלי התפוצצו.‬
‫כשהייתי בכלא, מוסטנג ביקרה אותי‬ ‫ארבע או חמש פעמים.‬
‫היא תמיד באה ביום השנה,‬ ‫יום לפני חג ההודיה.‬
‫היא תמיד חשבה על סקוט.‬
‫קיבלתי מכתב מאחותה שסיפרה שהיא התאבדה.‬
‫היא לא הצליחה לשאת את העובדה‬ ‫שאחרי כל מה שהיא הייתה מעורבת בו‬
‫במהלך השנים עם סקוט ואיתי,‬
‫הוא פתאום מת ואני בכלא לכל כך הרבה שנים,‬
‫בעוד שהיא חופשייה.‬
‫כלומר, היא לא חופשייה בתוך נשמתה.‬ ‫אני לא חושב שהיא האמינה שהיא באמת חופשייה.‬
‫סטיב מאיירס, שנהג ללכת‬ ‫עם בעלי ואיתי למחזות של שייקספיר‬
‫נשלח לכלא.‬
‫יש לנו את מארק ביגינס.‬
‫בחור רגיש. משורר, נגן גיטרה.‬
‫הוא נשלח לכלא. לא הצלחתי להאמין.‬
‫אנשים שואלים, "הכרת את האיש מבית העץ?"‬
‫"הכרת את הוליווד?"‬ ‫אני עונה, "אני לא הכרתי את הוליווד".‬
‫"הכרתי את סקוט סקרלוק."‬
‫סקוט ואני דיברנו כמה פעמים‬ ‫על מה נעשה אם יתפסו אותנו.‬
‫והוא תמיד היה אומר,‬
‫"אני לא אלך לכלא. אני אלך לעבר האור הלבן."‬
‫קראתי כמה הצהרות של הקורבנות,‬
‫וכמה מהכספרים בבנקים ולקוחות אחרים‬ ‫נותרו עם טראומה קשה‬
‫כתוצאה מכל החוויה, ואני מתחרט על כך מאוד.‬
‫לסקוט הייתה חולצה‬ ‫שנכתב עליה "לחיות כחופשי או למות".‬
‫אני חושבת שהוא בילה שנים רבות‬ ‫בניסיון להבין איך לחיות כחופשי.‬
‫אבל בסופו של דבר,‬ ‫הוא מת והוא לא היה חופשי.‬
‫אחרי מותו,‬
‫בית העץ מת בתוך שנה, שנה וחצי.‬
‫הוא התפורר וקרס.‬
‫בית העץ וסקוט היו נשמה אחת, בלתי נפרדים.‬
‫ומותו של סקוט היה גם מותו של בית העץ.‬
‫וכך זה היה צריך להיות.‬
‫אחרי ששוחררתי מהכלא, חזרתי לבית העץ.‬
‫הוא נראה כמו ספינה טרופה.‬
‫לא יותר מערמה של קורות עץ.‬
‫לקחתי קצת מהאפר של סקוט,‬ ‫פיזרתי אותו ונפרדתי ממנו סוף כל סוף.‬
‫בדיוק סיימתי לקרוא את כל היומן שלי‬ ‫וזה נראה כדבר ששייך לעבר.‬
‫אני מרגיש כמו אדם שונה לגמרי.‬
‫כל כך הרבה דברים קרו לי,‬
‫שאין שום מצב שאוכל לכתוב את כולם.‬
‫נראה שהמוח שלי‬ ‫רחוק מגופי יותר מאשר האדמה שתחתיי.‬
‫אני נרגש אבל מפוחד.‬
‫זו תקופה של התחלות חדשות.‬
‫- בין 1992 ל-1996‬ ‫שודדי ההוליווד שדדו 19 בנקים. -‬
‫- הם גנבו יותר מ-2.3 מיליון דולר. -‬
‫- ב-1997, סטיב מאיירס ומארק ביגינס‬ ‫נידונו ל-21 שנה ושלושה חודשים בכלא. -‬
‫- אף שותף אחר לא הואשם -‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬