Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫מהי מציאות ומהי בדיה?‬
‫כדאי לנו לחשוב על זה.‬ ‫אני חושב שהחיים מתעתעים בכולנו.‬
‫המציאות יכולה להיות שקר שמישהו בדה, לא?‬
‫אולי כולנו חיים בחלום של מישהו אחר.‬
‫- אפר -‬
‫יפה!‬
‫אז תודה לכולכם שבאתם.‬
‫אתם יודעים שאני לא מרבה לנאום.‬
‫לפני 40 שנה, כשאבי ייסד את הוצאת "אורקאן",‬
‫היו לנו הרבה חברים וסופרים נאמנים לצידנו.‬
‫והיו אלפי קוראים.‬ ‫הספר הראשון שהוצאנו לאור היה "ים החיים".‬
‫צברנו הרבה זיכרונות‬ ‫ורעיונות מאז. נכון, טאנר?‬
‫כן.‬
‫אבל אנשים כבר לא קוראים ספרים.‬
‫ואשתי היקרה הייתה איתי‬ ‫במשך רוב ההרפתקה הזו.‬
‫היא עדיין קוראת את הספרים ראשונה,‬
‫ואני תמיד סומך על האינסטינקטים שלה.‬
‫זהו יום הנישואים העשירי שלנו.‬
‫גקצ'ה, טוב שאת איתי. שאנחנו ביחד.‬
‫אני אסיים את הנאום המשעמם הזה.‬ ‫שמח שבאתם. לחיי החברים!‬
‫לחיי החברים!‬
‫לא רק אני חושב ככה. גם אנשים אחרים…‬
‫אני אומר לך בתור חבר.‬ ‫תפסיק לכתוב על החיים שלך.‬
‫נסה משהו אחר.‬
‫גקצ'ה, תראי.‬
‫בעלך כבר לא אוהב מה שאני כותב.‬
‫הוא חושב שכדאי לי לנסות נושאים אחרים.‬
‫אז הנה רעיון.‬
‫קראתי על זה בחדשות לא מזמן.‬
‫חייט פשוט ממלטפה באיסטנבול‬
‫מאמין שאנה קארנינה באמת קיימת.‬
‫והוא לא רק מאמין בכך‬ ‫אלא גם עוזב את משפחתו ונוסע לרוסיה.‬
‫מה?‬ ‫-אם זה היה קורה בסדרה או בסרט…‬
‫זה לא היה אמין.‬ ‫-הוא האמין בזה!‬
‫תיכנס לבית.‬
‫קח כמה דברים.‬
‫קדימה, תיכנס.‬
‫תהרוג אותם.‬
‫תלחץ על זה.‬
‫- אפר -‬
‫"אפר לא יישרף לעולם.‬
‫"הוא שרידיה של שלהבת האהבה."‬
‫"איך תדעי אם פגשת מישהו שלא מהעולם הזה?"‬
‫"אולי דווקא את לא שייכת לעולם הזה?"‬
‫"מה אם את ישנה…"‬
‫"גורל האדם שבראשו מהדהדות מילותיי ישוכתב.‬
‫"אני פותחת בפרידה מעצמי."‬
‫בוקר טוב, ג'יילאן.‬
‫לא הזמנו את הוורודה.‬ ‫-נכון.‬
‫הזמנו את הכחולה.‬ ‫-כן.‬
‫"האנשים שהכרתי ואלה שחלפו על פניי,‬ ‫כולם חרותים בזיכרוני.‬
‫"אני זוכרת את פני כולם."‬
‫שלום.‬ ‫-ברוכה הבאה, גברת גקצ'ה.‬
‫תודה. אימא?‬
‫גקצ'ה?‬ ‫-כן.‬
‫"אני מותירה את כולם מאחור‬ ‫וכותבת למען חיים חדשים.‬
‫"כדי שמישהו ידע על חיי שלי.‬
‫"מי שספר זה יגיע לידיו ידע‬
‫"שאדם אחד אחראי‬ ‫לכל צירופי המקרים שחוויתי."‬
‫- אפר -‬
‫"האדם שאת שמו המלא לא אעז לומר הוא מ'.‬
‫"נראה שכל הרחובות בבאלאט מובילים אליו.‬
‫"תוקפנותו המפחידה של מ'‬ ‫ושתיקתו המסתורית משכו אותו אליו.‬
‫"קעקוע מחזור החיים שעל זרועו הימנית.‬
‫"צללית הציפור שעל צווארו.‬
‫"כאן הכול החל.‬
‫"במאפייה קטנה בבאלאט.‬
‫"כמו סודו של מ', המאפייה תהיה לזיכרון‬
‫"שסחף את שנינו לתהום הנשייה."‬
‫- מאפיית מישפיקה -‬
‫"מה שמופלא במקום הפשוט הזה‬ ‫הוא האפר שמרחף מסביב.‬
‫"ורק אני יכולה לראותו.‬
‫"הרגשתי שסימני הדרך מנחים אותי‬
‫"ומובילים אותי למאפיית מישפיקה בכל פעם."‬
‫- מאפיית מישפיקה -‬
‫היי, לאלה. בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב, מתוקה.‬
‫מה קורה?‬ ‫-הכול טוב. למה התקשרת מוקדם כל כך?‬
‫אני רוצה להציע לך משהו.‬
‫זה פה. איפה הכניסה? הנה היא. בואי.‬
‫- מאפיית מישפיקה -‬
‫שלום.‬ ‫-שלום. ברוכות הבאות.‬
‫תודה.‬
‫אל תעמדו שם. שבו, בבקשה.‬
‫גקצ'ה, אין לי מושג איך מצאת את המקום הזה.‬
‫באחד מהספרים שנשלחו אלינו.‬ ‫הוא הזכיר את המאפייה הזו.‬
‫מה?‬
‫הגיבור קונה פה סימיט.‬
‫בחור בשם מ'.‬ ‫-מ'?‬
‫מ', ככה כתוב בספר.‬
‫שמו לא נחשף. בכל אופן, הוא אדם מוזר.‬
‫טיפוס שלא מהעולם הזה.‬
‫יש לו קעקועים רבי משמעות‬ ‫על הצוואר ועל הזרוע.‬
‫הוא משנה את חיי האנשים שנקרים בדרכו.‬
‫גקצ'ה, את בסדר?‬ ‫-כן. אני בסדר.‬
‫את קראת רומן. זה לא אמיתי.‬
‫זו בדיה. את מודעת לזה, נכון?‬ ‫-אבל המאפייה אמיתית.‬
‫אז אולי גם האיש קיים. מה העניין?‬ ‫-אני לא מאמינה עלייך.‬
‫אני לא מסוגלת לשתות את זה. בואי, מתוקה.‬
‫בואי נלך מפה כבר ונשתה קפה במקום נורמלי.‬
‫לכי. אני אסתובב פה קצת.‬
‫טוב. איך שבא לך.‬
‫"מ' נצר את עברו בנגרייה.‬
‫"סימני הדרך הדריכו אותי‬ ‫והובילו אותי לנגרייה הזו,‬
‫"שהייתה מקום המפלט שלו.‬
‫"בדיוק כשחשבתי שהלכתי לאיבוד,‬ ‫האפר הוביל אותי אל סף דלתו.‬
‫"הבנתי שעליי ללכת בעקבות מ', כמו האפר."‬
‫טוב. אני אשלח לך מייל.‬
‫טוב, אשלח אותו עכשיו.‬
‫היי, גברת גקצ'ה.‬ ‫-היי.‬
‫קנאן באמצע שיחה חשובה.‬
‫רוצה להמתין פה?‬ ‫-אין בעיה.‬
‫תשתי משהו?‬ ‫-יש לי מה לשתות, תודה.‬
‫כן, נכון.‬
‫טוב, אז אחכה לשמוע ממך.‬
‫בסדר. כל טוב לך.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫בשעה כזו, גקצ'ה? קרה משהו?‬ ‫-חשבתי שאולי נשתה קפה.‬
‫מי משגיח על הבוטיק?‬ ‫-ג'יילאן. ממילא חלש שם כרגע.‬
‫טוב, רעיון טוב,‬
‫אבל זה יום עמוס, אז…‬
‫שכחתי לשלוח את המייל.‬
‫שאני אלך?‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫אני רק צריך לשלוח משהו מחדש.‬
‫אור ארטין כאן.‬
‫פה או בחדר הישיבות?‬ ‫-בחדר הישיבות. אני כבר בא.‬
‫טוב.‬
‫אה, בסדר.‬
‫נתראה כבר.‬ ‫-בהצלחה.‬
‫תודה.‬
‫"המגדל הנסתר מעיני כל היה שייך לשנינו.‬
‫"הוא היה כמשכן האלים.‬
‫"הלכנו בדרך אחרת בכל פעם, בתוך מנהרה אפלה,‬
‫"כדי להגיע לדלת בקצה שנפתחה אל הרקיע.‬
‫"כשפתחנו את הדלת,‬ ‫הותרנו מאחור את חיינו המשעממים‬
‫"ונכנסנו ליקום אחר.‬
‫"ברגע שעברתי דרך הדלת,‬ ‫שכחתי את עברי. נפטרתי מכולו.‬
‫"הוא היה המדריך שנשא אותי למרומים."‬
‫שלום. ברוכה הבאה.‬
‫תודה. הבנתי שיש פה מגדל. אתה מכיר אותו?‬
‫מגדל? אני לא מכיר שום מגדל.‬
‫טוב, אשאל מישהו אחר.‬
‫סלאם עליכום.‬ ‫-עליכום סלאם.‬
‫אפשר לקבל שלושה סימיט, דוד?‬ ‫-הלו?‬
‫שלושה סימיט.‬ ‫-כן.‬
‫כן, אדוני. עמדתי להתקשר אליך.‬
‫כן, אדוני.‬
‫כן, חסרים פריטים.‬
‫לא, לא רק…‬
‫לא מדובר רק בצבעים אלא גם במידות.‬ ‫משהו לא בסדר פה.‬
‫טוב. פשוט תביא את הארגזים, כמה שיש.‬
‫אני צריכה אותם השבוע.‬ ‫אני צריכה לנתק. בסדר. נדבר אחר כך.‬
‫את מחפשת מישהו?‬
‫אתה נגר?‬
‫כן. במה אפשר לעזור?‬
‫אה… אני רוצה להזמין מראה.‬ ‫אני צריכה אחת לבוטיק שלי.‬
‫איפה הוא?‬ ‫-בנישנטאשי.‬
‫נישנטאשי. יש לך מידות? איזו מראה תרצי?‬
‫אין לי מידות. סתם מראה במסגרת עץ.‬
‫אנחנו עסוקים. אתפנה לזה מתישהו.‬ ‫-זה עניין די פשוט.‬
‫זה דחוף או לא?‬ ‫-לא.‬
‫אז אין בעיה.‬
‫סליחה, מה שמך?‬ ‫-עלי.‬
‫אני אחליט לגבי המידות ואחזור.‬ ‫-תחזרי מתי שתרצי.‬
‫מטין עלי סויקאן?‬
‫קיבלת חבילה.‬
‫מספר ת"ז וחתימה.‬
‫בבקשה.‬
‫שכחת משהו?‬ ‫-לבקש את המספר שלך.‬
‫מטין עלי, נכון?‬
‫קוראים לי עלי.‬ ‫ה"מטין" לא ידוע להרבה אנשים.‬
‫אני גקצ'ה. נעים מאוד.‬
‫אתקשר אליך לגבי המידות.‬
‫המקום הזה יתאים למראה, ג'יילאן?‬
‫אני לא חושבת שנצטרך אותה, אבל…‬
‫תביאי את סרט המידה.‬
‫נמדוד את הגובה.‬
‫בואי נראה. עד למטה.‬
‫היי, מר מטין. כן, זו גקצ'ה.‬ ‫אני מתקשרת בעניין המידות.‬
‫הן 80 על 150. מראה ארוכה. עומדת.‬
‫טוב. נתראה.‬
‫ביי.‬
‫"האהבה והמלחמה אחת הן.‬
‫"שתיהן דומות לקרב בין זאבים.‬
‫"כשהגבר והאישה מתפתלים זה בפרוות זה,‬
‫"כל אחד נועץ את טפריו בלב השני.‬
‫"זה פראי. זה מכוער. וזה מטונף.‬
‫"אם מ' לא היה מלמד אותי כהלכה,‬ ‫לא הייתי מגלה את העוצמה שבתוכי."‬
‫גקצ'ה?‬
‫רגע.‬
‫"האמיתות מתבהרות ומגיעות למבוי סתום.‬
‫"האם לב יכול לאהוב שני אנשים בו זמנית?‬
‫"הייתי הרוסה כשגיליתי שמ' נשוי.‬
‫"הרוסה לחלוטין.‬
‫"ליבי נשבר ושאלתי את נפשי למות.‬
‫"השאלה הייתה, מי יעשה זאת?"‬
‫תראי, יש לנו גם דגם פשוט יותר.‬
‫כן.‬ ‫-שוב, מיני.‬
‫תהיי מהממת בצבע הזה.‬ ‫-נראה נחמד.‬
‫ויש לנו את זה.‬ ‫-כן, נחמד.‬
‫ברוך הבא.‬
‫אני אביא את הדברים.‬
‫גם זה נחמד.‬
‫מה דעתך? גם זה יפה.‬
‫יפה מאוד.‬
‫נחמד.‬
‫ג'יילאן, תוכלי לעזור?‬
‫ליד הקיר הזה.‬
‫נצטרך להזיז את אלה, אבל…‬
‫אני מקווה שמדדתי נכון.‬
‫גם אני מקווה.‬
‫"כבר נקשרתי כל כך למ',‬
‫"שלא הייתה לי ברירה אלא לשכוח שהוא נשוי."‬
‫זהו. מוצא חן בעינייך?‬
‫בערך, אבל…‬
‫לא מוצא חן בעינייך?‬
‫היא די מפריעה שם.‬ ‫אולי כדאי שנתלה אותה על הקיר.‬
‫טוב, מחוברת לה רגל.‬ ‫והמסגרת מעץ, אז היא בטח כבדה.‬
‫היא כבדה מדי לקיר. אפשר לנסות, אבל…‬
‫זה ייראה טוב יותר, לדעתי.‬ ‫מה דעתך, ג'יילאן?‬
‫איך שתרצי, גברת גקצ'ה.‬ ‫-היא תיראה טוב יותר על הקיר, נכון?‬
‫אני אסיר את הרגל. זה ייקח זמן.‬ ‫-טוב.‬
‫קצת יותר גבוה.‬
‫לא, זה גבוה מדי. קצת יותר…‬
‫יותר לאמצע. למטה. זה נמוך מדי.‬
‫טיפה שמאלה.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫עשיתי פה בלגן שלם.‬
‫נפצעת ביד?‬ ‫-זה כלום.‬
‫תביאי מי חמצן וגאזה מבית המרקחת.‬
‫אין צורך. זו רק שריטה. אני רגיל לזה.‬ ‫-שב, בבקשה. פה.‬
‫באמת.‬ ‫-טוב, רק שב.‬
‫זה…‬ ‫-אולי כדאי שנלחץ פה.‬
‫כאן, נכון?‬
‫עד שהיא תחזור, בוא פשוט…‬
‫לא ציפיתי שהמראה תיפול מהמסגרת.‬
‫חשבתי שהקיר לא יעמוד בזה.‬
‫אבל היא נפלה.‬ ‫-זה בגללי…‬
‫המסגרת הייתה רופפת. מצטער על הבלגן.‬
‫בבקשה. אני התעקשתי.‬ ‫אני אשמה. התעקשתי יותר מדי.‬
‫המסגרת… מה?‬ ‫-אתה… מה?‬
‫המסגרת. אני אהדק אותה מחדש.‬
‫לעזאזל, אחרי כל הטרחה הזו.‬ ‫והכול פה מבולגן.‬
‫בחייך, זו לא בעיה בכלל.‬ ‫אל תדאג. זה לא משנה.‬
‫אולי נפלה לך הטבעת?‬
‫שם.‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫אין לך טבעת.‬
‫אולי מפני שאני רווק.‬
‫רווק?‬
‫כן, אני רווק.‬
‫לא התחתנת מעולם?‬
‫חמודה, זוכרת מה קנאן אמר לנו?‬
‫שאולי לא תוציאו לאור‬ ‫את הספר החדש של טאנר? נראה לי…‬
‫למה את צוחקת?‬
‫סליחה. נזכרתי במשהו.‬
‫מה העניין?‬
‫זוכרת את הספר שסיפרתי לך עליו?‬
‫זה הנגר ההוא.‬
‫אז?‬
‫הוא בא לבוטיק.‬
‫ואיך הוא מצא אותו?‬
‫אני מצאתי אותו.‬
‫רדפת אחרי גבר זר?‬
‫הוא לא זר בעיניי.‬
‫בגלל הספר.‬
‫"לא כל המדרגות במגדל הובילו לשמיים.‬
‫"התברר שהמגדל אהב לשטות‬ ‫באנשים שלא היה להם מדריך,‬
‫"והוביל אותם במרמה לאפלה שוב ושוב.‬
‫"כדי לא לתעות בדרך,‬ ‫הותרתי סימן על כל קיר ובכל פינה שעברתי.‬
‫"ההוכחה היחידה לחוויותיי עם מ'‬ ‫הייתה חרוטה על קירות המגדל."‬
‫לא חיכית לי ליד הדלת.‬
‫חיכיתי פה. הפעמון צלצל מוקדם?‬
‫לא.‬
‫תיכנס.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫ילד שלי, מה אתה עושה?‬
‫מה אתה עושה, חמוד?‬
‫חיטטת לי בתיק? כן?‬
‫לא יכולת לצייר על משהו אחר, אגה? למה?‬
‫אני משחק.‬
‫גקצ'ה?‬
‫הוא סתם משחק.‬
‫בספר שנשלח אלינו!‬
‫אלה ממילא כתבי יד. מה העניין?‬
‫לא סיימתי לקרוא אותו.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אבל אל תעשה את זה שוב, בסדר?‬
‫אני כן.‬
‫"נראה שהאורות שמ' הדליק מאירים את כל העיר.‬
‫"כאן אין כללים.‬
‫"מעניין אם מישהו רואה את האפר‬ ‫שמסתחרר סביבנו כשאנחנו ביחד."‬
‫איליאס, תקרא ללטיף.‬
‫היי.‬ ‫-היי. ברוכה הבאה.‬
‫המראה מוכנה?‬
‫עוד לא חתכתי אותה. התכוונתי לעשות את זה.‬ ‫אני אחתוך אותה ואביא לך אותה.‬
‫בסדר. אין בעיה.‬
‫איך היד שלך?‬
‫הנה תה…‬
‫אולי נדבר בחוץ?‬
‫בטח.‬
‫התחיל לרדת גשם.‬
‫ככה זה פה, תמיד בהפתעה. הוא ייפסק בקרוב.‬
‫כן?‬
‫לא, אדוני. העבודה שלי הסתיימה.‬
‫שלחנו אותה שלמה. דבר עם חברת השליחויות.‬
‫זה לא קשור אלינו.‬
‫אני מבין שהדלת שבורה…‬
‫אני מכיר מסעדה‬ ‫שמכינים בה קפטה אלבנית חריפה.‬
‫אולי נאכל שם קפטה?‬ ‫-בסדר.‬
‫חשבון , בבקשה.‬
‫טעים.‬ ‫-הקפטה פה טובה.‬
‫גדלת כאן?‬
‫אני מבאלאט מלידה.‬
‫כל עולמי הוא בסביבת הנגרייה שלי.‬
‫השוק של באלאט.‬ ‫-כבר ביקרתי בו.‬
‫המאפייה.‬ ‫-הייתי בה.‬
‫כבר מגיע.‬
‫לא הייתי פה לפני כן.‬
‫את פה עכשיו.‬
‫אני בקושי יוצא מפה.‬
‫האמת, אני… לא משנה.‬
‫נוכל לקבל לחם?‬
‫מה לא משנה?‬
‫תגיד לי.‬
‫אני לא ממש יוצא מפה. כלומר…‬
‫לא יצאתי מפה במשך הרבה זמן.‬ ‫רק באתי לחנות שלך וזהו.‬
‫טוב לך מחוץ למקום הזה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫שנלך למגדל?‬
‫איזה מגדל?‬
‫שמעתי שיש מגדל שמשקיף על העיר,‬
‫שלא מוכר להרבה אנשים.‬
‫אז איך אני אמור להכיר אותו?‬
‫סתם חשבתי שאתה מכיר.‬
‫מישהו סיפר לך עליו?‬ ‫איזה מין מגדל? איך נגיע אליו? איפה הוא?‬
‫עוד מישהו יודע עליו?‬ ‫-לא יודעת. כנראה.‬
‫- קנאן -‬
‫פשוט לא עוזבים אותי בשקט.‬
‫כדאי שאלך.‬
‫לא יכולתי לסיים אותה.‬
‫תודה בכל אופן.‬
‫אני שמחה שהיד שלך החלימה.‬
‫להתראות.‬
‫הלו?‬ ‫-גקצ'ה, איפה את?‬
‫אני בדרך.‬ ‫-תחזרי הביתה מהר, בבקשה.‬
‫קרה משהו?‬ ‫-אנחנו מחכים לך.‬
‫אלה רק משחקים, הם לא אמיתיים.‬
‫לך לחדר שלך עכשיו.‬
‫אז תן לי את הגיים בוי שלי.‬ ‫-שום גיים בוי. לך לחדר שלך.‬
‫חמודי?‬
‫מה קרה?‬ ‫-אגה היה מעורב בקטטה היום בבית הספר.‬
‫לא סתם קטטה.‬
‫הוא נשך לילד את האוזן.‬
‫עשו לו תפרים. אימא שלו הגיעה לבית הספר.‬
‫היא התלוננה על אגה, כמובן.‬
‫המנהל כעס. מתברר שהיו תלונות אחרות.‬
‫הם לא השיגו אותך והתקשרו אליי.‬ ‫הצטרכתי לעזוב הכול באמצע וללכת לשם.‬
‫מה שלום אגה?‬
‫בבית הספר גיליתי שזו לא הפעם הראשונה שלו.‬
‫הם חושבים שאגה סובל מכעסים.‬
‫לא ידעתי מה לעשות. לאלה עזרה לי, למזלי.‬
‫איפה היית?‬ ‫-מה שלום הילד השני? נוכל לעשות משהו?‬
‫לא, מתוקה. דיברתי עם המשפחה.‬
‫כבר עשינו הכול. כל מה שצריך.‬
‫אל תדאגי. לא היית בבוטיק.‬
‫איפה היית, גקצ'ה?‬
‫הייתי בסידורים.‬ ‫-למה את לא עונה לטלפון?‬
‫לא שמעתי אותו.‬
‫מה פתאום לא שמעת? אז תשמעי!‬
‫תשמעי!‬
‫תתקשרי אליי אם יקרה משהו.‬ ‫-בסדר.‬
‫קנאן. כואבת לי הבטן.‬
‫אולי זה יעזור.‬
‫קנאן, בבקשה!‬
‫היי, מותק. תסיימי מוקדם בבוטיק היום?‬
‫טוב, אולי אסע ישירות לארוחת הערב.‬ ‫אולי לא אוכל לאסוף אותך.‬
‫טוב, נתראה שם הערב. לא לאחר, בבקשה.‬
‫ביי.‬
‫נצפה גם את שאר החלונות?‬ ‫-תני לי לסיים את זה קודם.‬
‫זה יצא יפה, לא?‬
‫כן. לא הייתי בטוחה לגבי הצבעים בהתחלה,‬
‫אבל הכול ביחד נראה טוב.‬
‫מה דעתך שנצפה גם את החלון הגדול מאחור?‬
‫טוב.‬
‫לשים את הספר הזה מאחור?‬ ‫-תני לי אותו.‬
‫עיינתי בו והוא נראה מעניין.‬
‫מה זאת אומרת? קראת אותו?‬
‫לא, לא קראתי אותו. סתם דפדפתי.‬
‫למה את מחטטת לי בדברים?‬
‫סתם הייתי סקרנית. אבל לא קראתי אותו, באמת.‬
‫כמה ממנו קראת?‬ ‫-רק את ההתחלה.‬
‫יום טוב לכן.‬ ‫-תודה.‬
‫הבאתי את המראה.‬ ‫-אני אדאג לחלונות מאחור.‬
‫רוצה לראות את המגדל?‬
‫אני רוצה.‬
‫רק בתנאי אחד.‬
‫אתה מכיר אותה?‬ ‫-לא.‬
‫היא נעצה בנו מבט.‬
‫"כל צעד החיש את פעימות ליבי.‬
‫"עצרתי במדרגה האחרונה.‬ ‫כמעט ולא אזרתי אומץ.‬
‫"דלת לעולם חדש ניצבה מולי.‬
‫"ידי התכווצה בידו ונמסה.‬
‫"הגורל שציפה לי מעבר לדלת‬ ‫היה כנראה טוב אף יותר.‬
‫"אני כבר מוכנה לכול."‬
‫כבר הסתובבתי פה. המקום הזה מוכר לי.‬
‫איך? לא היית כאן לפני כן.‬ ‫-שוטטתי פה במחשבות שלי.‬
‫מי היה איתך?‬
‫אף אחד.‬ ‫-רק אני יודע על קיומו של המקום הזה.‬
‫מי צייר את הציורים למטה?‬ ‫-אולי את.‬
‫עוד פעם!‬
‫גבוה פה.‬
‫איך הכרת את המקום?‬
‫הכרתי אותו הרגע.‬
‫בטח שמעת עליו איכשהו.‬
‫זה היה התנאי, הבטחנו. שנספר זה לזה.‬
‫דיברו עליו במאפייה.‬
‫במאפייה.‬
‫שנינו יודעים שזה לא נכון.‬
‫לא היית מאמין לי.‬
‫מאמין למה?‬
‫ראיתי את המקום הזה.‬
‫כאילו ראיתי אותו בראשו של אדם אחר.‬
‫כמו בחלום.‬
‫בחלום? אז זו יד הגורל?‬
‫אולי.‬
‫צריך לראות מקום כדי להכיר אותו?‬
‫השמש שוקעת.‬
‫שתשקע.‬
‫הגיע זמנה.‬
‫לאן זה?‬
‫כמה ספרים הוצאתם לאור העונה?‬ ‫-כנראה חצי ממה שהוצאנו לאור בשנה שעברה.‬
‫גם לנו לא היו הרבה ספרים העונה.‬
‫שוק ההוצאות הדיגיטליות‬ ‫מתרחב כל הזמן. זה העניין.‬
‫מר קנאן, טוב לראות אותך. מה שלומך?‬ ‫-גם אותך. תודה.‬
‫תיהנו.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬
‫באתי לפה אחרי ישיבה.‬
‫כדאי שנתקשר למר ג'מאל.‬
‫בטח. אני אתקשר אליו עכשיו.‬
‫נראה שכולם כאן.‬
‫אני אספר לך סוד.‬
‫מוכנה?‬
‫- גרנד הוטל איסטנבול -‬
‫- מסעדה‬ ‫1962 -‬
‫אני מאיר את העיר הזו.‬
‫מה את עושה?‬
‫זה יהיה טוב, בתקופה העמוסה הזו.‬
‫אשתך באה, נכון?‬
‫כן, היא כנראה בפקקים. סלחו לי.‬
‫מה נשמע? איך בעבודה?‬
‫היה כיף.‬ ‫-מה שלום הילד?‬
‫אז אתה זה שמדליק הכול בלילה?‬
‫לא בכל לילה.‬
‫אני אשמח לשנות הכול כרגע.‬
‫את עצמי, את חיי.‬
‫את כל העולם.‬
‫לא תרצה לעשות את זה?‬
‫אולי באמת רציתי.‬
‫אולי רציתי.‬
‫איפה היית?‬
‫אני פה.‬
‫איפה היית, גקצ'ה?‬
‫הייתי פה.‬
‫לא אשכח את זה.‬
‫גם אני לא אשכח.‬
‫את צוחקת עליי. תתאפסי על עצמך.‬
‫לא, אני לא צוחקת עליך בכלל.‬ ‫-ידעת על הארוחה ולא באת.‬
‫הטלפון שלך לא היה עלייך. הבכת אותי!‬
‫לא הביכו אותך, קנאן.‬
‫הצל שלך פשוט לא השתרך אחריך.‬ ‫-מה?‬
‫מה כל הרעש הזה? אני לא יכול לישון.‬
‫זה שום דבר, ילד שלי. שום דבר.‬
‫גקצ'ה, מה קורה פה?‬
‫אני באה, מתוק.‬
‫לדעתי, כתום. תיראי נהדר בזה.‬
‫אני אלך על כחול.‬
‫איך שתרצי.‬ ‫-ומה יש שם?‬
‫היי, מר קנאן.‬
‫היי, ג'יילאן. גקצ'ה לא פה?‬ ‫-לא, היא יצאה מוקדם.‬
‫אפשר לעזור?‬ ‫-סתם קפצתי לבקר.‬
‫אלה חדשים?‬
‫כן. גברת גקצ'ה רצתה להכניס כמה שינויים.‬
‫הזמנו מראה ועוד לא תלינו אותה.‬ ‫הנגר צריך לבוא מבאלאט.‬
‫מבאלאט? למה?‬
‫היא כנראה שאבה את הרעיון מהספר שקראה.‬
‫איזה ספר?‬
‫נראה לי שהוא נקרא "אפר".‬
‫טוב. כל טוב.‬
‫מתי גקצ'ה תחזור?‬ ‫-אני חושבת שהיא סיימה להיום.‬
‫טוב. כל טוב.‬
‫למה הסתובבת פה עם האישה הזו?‬ ‫-איך אתה מעזה לחקור אותי ככה?‬
‫היא יודעת שאתה נשוי?‬
‫מה שיש בינינו הוא קשקוש. אנחנו נשואים?‬ ‫-על הנייר, כן.‬
‫אם לא תיזהר עד שנתגרש, אני בהחלט…‬
‫עופי מפה כבר! עופי מפה!‬
‫על חטאים משלמים בסוף.‬
‫תהיה מודע לחולשות שלך ואל תרחיק לכת.‬
‫מה זה היה?‬
‫למה את מתכוונת?‬ ‫-מה קרה פה הרגע?‬
‫כלום. זה לא חשוב.‬
‫אמרת לי שאתה לא נשוי.‬
‫את חוקרת אותי או משהו? לגבי מה?‬
‫את זו שנשואה, לא?‬
‫אני רוצה הסבר.‬ ‫-הסבר למה?‬
‫שיקרת!‬ ‫-לגבי מה? על מה את מדברת?‬
‫אמרת שאתה לא מכיר אותה!‬ ‫-את מי?‬
‫היא עברה לידנו,‬ ‫שאלתי אותך מי היא ואמרת שאתה לא יודע!‬
‫את זו ששיקרת! את זו שנשואה באמת!‬
‫איך ידעת על המגדל? תגידי לי!‬ ‫אני לא מכיר אותך. מי את?‬
‫מי את? אה?‬
‫תגיד לי אתה!‬ ‫-מי את? אני רוצה…‬
‫מי אתה?‬
‫-אני…‬
‫מי אתה?‬ ‫-את…‬
‫היי!‬ ‫-מי אתה? אה? מי?‬
‫אבא שלי דרש שאתחתן עם בישרה.‬
‫העסק היה בבעיות והוא היה חולה.‬
‫הם היו שותפים מסחריים,‬ ‫אז נקלענו לזה בעל כורחנו.‬
‫לא שכבתי עם בישרה.‬ ‫היא ידעה שאני לא אוהב אותה.‬
‫אבא מת ורציתי להתגרש.‬ ‫היא סירבה ועברה מפה. ואז הכול התפוצץ.‬
‫אחיה הגדול צץ פה יום אחד.‬
‫הוא יצא מפה בשן ועין.‬
‫לא רציתי שום קשר איתם מאז.‬
‫לא אכלת.‬ ‫-אני לא רעב.‬
‫אפשר לקבל את "אפר"? סיימת?‬
‫עוד לא סיימתי.‬
‫זה לא אמור להימשך הרבה זמן.‬
‫אני צריך לעדכן אנשים לגביו.‬ ‫תני לי אותו בהקדם האפשרי.‬
‫"בארוחה האחרונה ששלושתנו אכלנו,‬ ‫הבגידה נתקעה בגרוננו.‬
‫"מ' ור', סוף סוף הצלחתי לעמת ביניכם.‬
‫"טעמו המר של המוות התפשט בגופי‬ ‫ליד השולחן שערכנו ביחד.‬
‫"ומ' הרג אותי.‬
‫"הוא לא הצליח להציל אותי הפעם.‬
‫"מהאהבה נותר רק חופן אפר."‬
‫"התפשט בגופי ליד השולחן שערכנו ביחד.‬
‫"ומ' הרג אותי.‬ ‫הוא לא הצליח להציל אותי הפעם."‬
‫הוא הרג אותה.‬
‫הכול בספר היה אמיתי בסוף.‬
‫מה למשל?‬
‫הכול. המגדל, המאפייה, באלאט.‬
‫מ', מטין, העובדה שהוא נשוי, הכול פה. הכול.‬
‫בסדר, אבל זה ספר. זו בדיה.‬
‫כלומר, הכול מומצא, נכון?‬
‫אולי הדמויות והמקומות דומים רק במקרה.‬
‫אני אומרת לך, חוויתי את כל זה.‬ ‫הכול היה אמיתי. הרגשתי את כולם.‬
‫חוויתי הכול.‬
‫כן, אבל אם הכול פה אמיתי והיא מתה,‬
‫איך היא כתבה את הספר?‬
‫את לא מקשיבה לי בכלל.‬
‫חיבקת גבר באמצע נישנטאשי,‬
‫באיזו מכונית איומה.‬
‫אני יודעת מה ראיתי.‬
‫עוד לא התחתנת עם המו"ל הזה?‬
‫למה את אומרת שאת לא רוצה להתחתן?‬
‫תתחתני, תתמסדי.‬
‫תקשיבי לי, ילדה שלי.‬
‫תאמיני לי, יהיו לך חיים מאושרים.‬
‫סיימתי אותו. לא שווה להוציא אותו לאור.‬
‫לא אהבת אותו?‬
‫הכול רגשני מדי.‬
‫והסוף פשוט משעמם.‬
‫רעיון נחמד אבל ביצוע עלוב.‬
‫אם אתה יודע מי הסופר, ארצה לדבר איתו.‬
‫אין בעיה, אני אברר.‬
‫"בתמורה, רק עצב…"‬
‫"ליבי נשבר…"‬
‫"התפשט בגופי ליד השולחן שערכנו ביחד."‬
‫- אפר -‬
‫- מ': לא נתראה לשלושה ימים.‬ ‫אני עסוק מדי. אתקשר. -‬
‫לא איתרנו את הסופר.‬
‫למה לא? מי שלח את זה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫אנחנו מבררים. גם אנחנו מבולבלים.‬ ‫-מישהו בטח שלח את זה.‬
‫מה, הוא נפל מהשמיים?‬ ‫-הוא בטח הגיע עם שאר כתבי היד.‬
‫כולם רשומים וכוללים פרטי קשר.‬
‫אבל לא "אפר".‬
‫שליח מסר אותו.‬ ‫-כן.‬
‫אז תבדקי אצל כל חברות השליחויות.‬
‫ככה נאתר אותו.‬ ‫-אין בעיה, נטפל בזה.‬
‫איפה מטין?‬
‫-מי?‬
‫עלי.‬ ‫-האדון שלי הלך לשוק של יום רביעי.‬
‫רוצה הנחיות?‬ ‫-אין צורך.‬
‫חפצים משומשים!‬
‫פידה חם!‬
‫פידה!‬
‫תוכלי לומר להם שאני כבר לא…‬
‫כן, גברתי?‬
‫הפלפלים, דוד.‬ ‫-הם פה.‬
‫בבקשה.‬
‫שנלך, גקצ'ה?‬
‫רק תגידי מה שיש לך להגיד.‬
‫גקצ'ה.‬ ‫-מי היו האנשים האלה?‬
‫סתם אנשים.‬
‫מה אתה מסתיר ממני?‬
‫מסתיר? זה לא קשור אלייך.‬ ‫אל תדאגי. אלה ענייני עבודה.‬
‫כמה נשים יש?‬ ‫-מה? מה יש לך?‬
‫תראה, אני צריכה לדעת הכול לגביך. בסדר?‬
‫זה לא סתם סטוץ מבחינתי.‬
‫אני ממש נקשרת אליך.‬ ‫-לא. אל תתרגלי אליי.‬
‫אל תעשי את זה.‬
‫אל תרחיק אותי ממך.‬
‫אתה מרחיק אותי ממך.‬
‫אני מאבדת… מאבדת כיוון.‬
‫אני לא מרחיק אף אחד,‬ ‫ואני לא בורח ולא מסתתר.‬
‫תראי…‬
‫אני בטח לא מסוגל לכוון אף אחד בחיים.‬
‫גקצ'ה, מה העניין?‬
‫תירגעי.‬
‫גקצ'ה, מה את עושה?‬
‫היי, גקצ'ה. אלוהים ישמור.‬
‫מה יש לך?‬
‫כשאני עוצמת עיניים…‬
‫אני שוב במגדל.‬
‫הוא כמו ראש צוק.‬
‫אני רוצה לצרוח.‬
‫ואין לי קול.‬
‫אני אפילו לא יודעת מה שמי.‬
‫אני לא יודעת מה שמי.‬
‫הממשות של כל מה שחוויתי…‬
‫היא מטושטשת.‬
‫הכול מתערבב לי בראש.‬
‫גקצ'ה, מה את עושה?‬
‫תלחצי על זה.‬
‫איתרנו את הכתובת שממנה נשלח "אפר".‬
‫הוא נשלח לפני שנה ומסר אותו שליח לא מוכר.‬
‫בכתובת גר אדם בשם רייהאן אקאיה.‬ ‫-שלחי לי את הכתובת.‬
‫אין בעיה.‬
‫כן?‬
‫היי. את בטח גברת רייהאן.‬
‫אני הבעלים של הוצאת "אורקאן". קנאן אורקאן.‬
‫סליחה שבאתי בלי להודיע מראש, אבל…‬
‫אני רוצה לדבר איתך על הספר ששלחת לנו.‬
‫סליחה, איזה ספר?‬
‫"אפר".‬ ‫-אני לא יודעת על שום ספר.‬
‫זו כנראה טעות.‬ ‫-הספר נשלח מהכתובת הזאת.‬
‫לפני שנה בערך.‬
‫אתה גרה פה לבד?‬
‫כן.‬
‫אבל גרת לבד לפני שנה?‬
‫לא. כלומר, אחותי הגדולה גרה איתי, אבל…‬
‫אפשר לדבר עם אחותך, בבקשה?‬
‫אתה לא יכול כי היא הלכה לעולמה.‬
‫תנחומיי. סליחה, טעות שלי.‬
‫מה היה שמה?‬ ‫-דויגו אקאיה. טעית בכתובת.‬
‫תראי, אני יודע איך אחותך מתה.‬
‫סביר להניח שהיא כתבה את הספר.‬ ‫-לא נראה לי.‬
‫הוא עוסק ברומן בין נגר בשם מ' ואישה,‬
‫ובסוף הספר, היא טוענת שהנגר יהרוג אותה.‬
‫אם יש לך ספקות לגבי מותה,‬ ‫הספר יוכל לשמש כראיה לפשע.‬
‫אין לי שום ספקות. סיפרתי אז הכול למשטרה.‬
‫איליאס, תיכנס פנימה.‬ ‫-אוכל להביא את השאר.‬
‫תיכנס וזהו.‬
‫מה את עושה כאן?‬ ‫-תירגע, קודם כול.‬
‫אני לא יכול. איך העזת לבוא הנה?‬
‫גם אני לא נהנית לראות אותך.‬ ‫חכה. גבר אחד ביקר אצלי.‬
‫מי?‬ ‫-אני לא יודעת. דויגו…‬
‫אל תזכירי את שמה.‬ ‫ואל תזכירי לי אותה. אני רוצה לשכוח.‬
‫היא כתבה עליך, על באלאט, על הרומן שלכם.‬ ‫-באת לשגע אותי?‬
‫היא כתבה על מותה שלה.‬ ‫-מה השטויות האלה?‬
‫אל תנברי בעבר.‬ ‫-על מותה שלה! ומי יודע על מה עוד.‬
‫אל תבואי לכאן יותר.‬
‫אחרת זה לא ייגמר טוב.‬
‫מה המבט הזה?‬
‫מצאתי את הסופר.‬
‫זו אישה.‬
‫שמה דויגו אקיאה.‬
‫זה די עצוב.‬
‫מתברר שהיא מתה.‬
‫או שמישהו גרם למותה.‬
‫מוזר, לא?‬
‫היא כתבה על מותה שלה.‬
‫היא כמעט חזתה אותו מראש.‬
‫העובדים בהוצאה לאור‬ ‫איתרו את המספר של אחותה.‬
‫אגה?‬
‫דויגו.‬
‫איך היא מתה?‬
‫היא נחנקה? נורתה? איך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני מקווה שהיא לא סבלה.‬
‫תוכלי לשאול בעצמך. הנה הכתובת של אחותה.‬
‫סליחה. את גרה כאן?‬ ‫-כן.‬
‫באתי לדירה מספר 10. צלצלתי, אבל לא ענו.‬
‫את מתכוונת לרייהאן. שמעתי שהיא עברה.‬ ‫ארזה הכול ועזבה פתאום.‬
‫את יודעת לאן היא עברה?‬ ‫-לא.‬
‫הייתה לה אחות?‬
‫כן, דויגו. היא הלכה לעולמה בשנה שעברה.‬
‫שמעתי. את יודעת איך היא מתה?‬
‫אמרו שהיא התאבדה.‬
‫אבל אחרים טענו‬ ‫שגבר נכנס לבית ביום ההוא. זה הכול.‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫במה אפשר לעזור?‬ ‫-אני צריך נגר טוב.‬
‫שמעתי עליך.‬ ‫-מה אתה צריך?‬
‫אני רוצה כוננית.‬ ‫-טוב. אני כבר חוזר.‬
‫אין בעיה. איזו כוננית אתה רוצה, בדיוק?‬
‫לא גדולה מדי. כוננית מודרנית בצבע עץ טבעי.‬
‫טוב. תכתוב את המידות.‬
‫המחיר הוא לא בעיה. אני רק צריך אותה מהר.‬
‫באותה שעה בשבוע הבא.‬
‫זה יהיה מאוחר מדי.‬ ‫-העניין הוא הזמן, לא הכסף.‬
‫אבל אוכל לבנות משהו מהחומרים שכבר יש לי.‬
‫בסדר גמור.‬
‫טוב. עוד משהו?‬ ‫-אני אכתוב את הכתובת.‬
‫למה את עוקבת אחריי?‬
‫מכירה את דויגו אקאיה?‬
‫ייתכן שמטין ביצע פשע.‬ ‫-כן, זה נכון.‬
‫באמת פשע שהוא יוצא איתך.‬ ‫זו לא הפעם הראשונה.‬
‫הכול נרשם למעלה.‬
‫עכשיו את שותפה לדבר עבירה.‬
‫ממש לא אכפת לי מדעתך.‬ ‫-באמת?‬
‫גורל כולם נכתב מראש.‬
‫אללה גדול.‬
‫זו האזהרה הראשונה והאחרונה שלי.‬
‫אם יש לך שכל, תתרחקי מהשכונה הזו.‬
‫לא היית צריך.‬
‫שטויות. שלא תצא מפה רעב.‬
‫היית באזור הזה פעם?‬
‫זו הפעם הראשונה.‬
‫הפעם הראשונה שלך, מה?‬
‫כן.‬
‫אתה נשוי?‬
‫לא.‬
‫היית נשוי פעם?‬
‫כן, הייתי.‬
‫זה לא הסתדר?‬ ‫-טוב… מה שהיה היה.‬
‫כבר שכחתי מזה. עזוב.‬
‫ברוכה הבאה, יקירתי.‬ ‫בואי, ארוחת הערב מוכנה. ויש לנו אורח.‬
‫נו, מה דעתך?‬
‫הזמנת מראה לבוטיק.‬ ‫ככה מצאתי אותו. זו אשתי גקצ'ה.‬
‫הוא עשה עבודה מצוינת, נכון?‬
‫הבשר מוכן.‬
‫קדימה, שבו. אני כבר בא. הוא יאכל איתנו.‬
‫סיימתי כאן. אני אארוז את הציוד ואלך.‬
‫בחייך. אין מצב. אמרתי שלא תצא מפה רעב.‬
‫גקצ'ה?‬
‫אדוני הנגר?‬
‫אני אשאיר את זה פה.‬
‫אני לא צריך את זה. תודה.‬
‫אתה אוהב לקרוא?‬
‫אין לי זמן.‬
‫זה המקצוע שלנו. גקצ'ה קוראת את הרוב.‬
‫נכון, גקצ'ה?‬
‫כדאי לקרוא.‬
‫אפשר להתחבר אפילו‬ ‫לספר שנכתב לפני מאות שנים.‬
‫תחשוב על זה. בזמנו,‬
‫היה אסור לבנות לקרוא רומנים רומנטיים.‬
‫למה?‬
‫כדי שלא ייסחפו.‬
‫"דון קישוט", למשל.‬
‫אנשים נהרו אז לרחובות וחשבו שהם אבירים.‬
‫האוכל יתקרר.‬
‫שמעת פעם על פיקטופיליה?‬
‫טאנר סיפר לנו על זה, זוכרת?‬
‫זו מחלה מעניינת.‬ ‫-איפה אגה?‬
‫בחדר שלו, יקירתי. הבאתי לו אוכל, אל תדאגי.‬
‫פיקטופיליה.‬
‫מדובר בהתאהבות בדמות בדיונית.‬
‫ארגון הבריאות העולמי לא מחשיב אותה למחלה,‬
‫אבל לדעתי, זו הפרעה רצינית.‬
‫תודה על הארוחה.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-גקצ'ה גילתה סופרת חדשה.‬
‫דויגו אקאיה.‬
‫איך אתה מכיר אותה? איך אתה מכיר את דויגו?‬
‫דויגו כתבה את הספר הזה.‬
‫והיא גם מספרת עליך בספר הזה.‬
‫על מה אתה מדבר, לעזאזל?‬ ‫-זה סתם ספר.‬
‫סתם ספר, מה?‬
‫תמשיך.‬
‫אולי גקצ'ה תרצה להמשיך.‬
‫טוב, אז אני אמשיך.‬
‫הדמות הראשית בספר היא מ'.‬
‫דויגו, שכתבה את הספר, מתאהבת במ' הזה.‬
‫והיא רודפת אחריו,‬ ‫אף על פי שהיא יודעת שהיא תמות.‬
‫הנה החלק שנוגע לך, נגר.‬
‫מ' הוא נגר בבאלאט.‬
‫והוא נשוי.‬
‫הוא פוגש את דויגו.‬
‫הוא גורם לה להתאהב בו בטירוף.‬
‫ואז הוא שוכב עם אחותה.‬
‫של מי הסיפור הזה?‬
‫זה הסיפור שלך, נגר.‬
‫אתה לא מ' מהספר?‬
‫רגע אחד. מה הבעיה שלך?‬
‫מה הבעיה שלך, לעזאזל?‬ ‫-הנה אחד מהקטעים האהובים עליי.‬
‫"האדם היחיד שגיליתי לו את סודי, מ'.‬
‫"בשר מבשרי, דם מדמי, ר'.‬
‫"כל השקרים שלהם מסתכמים בבגידה."‬
‫לא היה ולא נברא!‬
‫סכסכת בין אחיות שאהבו זו את זו.‬
‫אירוניה מושלמת, נכון? את אוהבת דברים כאלה.‬
‫לא אני ולא רייהאן בגדנו בדויגו.‬
‫דויגו היה אובססיבית לגביי, זה הכול.‬
‫טוב. גם זה שקר? תני לי את זה, גקצ'ה.‬
‫בבקשה.‬
‫הנה, מצאתי.‬
‫"בארוחה האחרונה ששלושתנו אכלנו,‬ ‫הבגידה נתקעה בגרוננו.‬
‫"מ' ור', סוף סוף הצלחתי לעמת ביניכם."‬
‫למה היא עשתה את זה? כי שכבתם?‬
‫שמור על הפה שלך או שאני אכניס לך מכות!‬ ‫-אני לא אומר כלום. הכול כתוב בספר.‬
‫אתה לא יודע כלום חוץ מספרים?‬
‫אתה יודע משהו על החיים האמיתיים?‬ ‫ספרי לו עליהם.‬
‫אתה יודע מה?‬ ‫גקצ'ה לא מסוגלת להבחין בין אמת לשקר.‬
‫כי גקצ'ה מצאה אותך בזכות הספר הזה.‬
‫היא קראה את הספר ורצתה לחוות את הכתוב בו.‬
‫ככה באמת מצאת אותי?‬
‫הכול היה אמיתי.‬
‫אמיתי? לעזאזל!‬ ‫אנחנו סתם בדיחה בעינייך? כן?‬
‫הרגת אותה?‬
‫מה?‬
‫עכשיו נשנה את הסיפור.‬
‫כל מה שקרה בינך לדויגו ורייהאן,‬
‫כל מה שגקצ'ה רדפה אחריו,‬
‫וכל זכר לגקצ'ה, נשמיד הכול.‬
‫דבר אחד לא נוכל לשנות.‬
‫את העובדה שהרגת את דויגו.‬
‫אתה יודע כמה פעמים היא ניסתה להתאבד?‬
‫כמה תרופות היא לקחה?‬
‫מה קרה כשהיא לא לקחה אותן?‬
‫אתה יודע בכלל? מה אתה יודע?‬ ‫-עזוב אותי!‬
‫יודע כמה פעמים היא ניסתה להתאבד?‬
‫תעזוב!‬ ‫-אתה לא מכיר את דויגו!‬
‫אתה לא מכיר את דויגו בכלל!‬
‫אתה לא מכיר את דויגו!‬
‫גקצ'ה, תתקשרי למשטרה!‬
‫מהי מציאות ומהי בדיה?‬
‫כדאי לנו לחשוב על זה.‬ ‫אני חושב שהחיים מתעתעים בכולנו.‬
‫המציאות יכולה להיות שקר שמישהו בדה, לא?‬
‫אולי כולנו חיים בחלום של מישהו אחר.‬
‫כן. בבקשה.‬
‫גיבורת הספר שלך‬ ‫משליכה את עצמה על פסי הרכבת ומתאבדת.‬
‫שילבת בכוונה דמות מרומן אחר בשלך?‬
‫כן. הדמיון הזה היה מכוון.‬
‫אני לא יכול לחשוב על סוף מרשים יותר‬ ‫מהתאבדותה של אנה קארנינה.‬
‫והסוף הזה הוא כמובן מחווה לטולסטוי הדגול.‬
‫אתה, אדוני.‬
‫הספר הזה שונה מספריך הקודמים.‬ ‫במה הייתה כרוכה כתיבתו?‬
‫מה היו מקורות ההשראה שלך?‬
‫הבנתי שאני כותב יותר מדי על עצמי.‬
‫יום אחד אמרתי לעצמי,‬
‫"טאנר, בבקשה, הגיע הזמן שתנסה משהו שונה,‬
‫"ותפסיק לכתוב על חייך שלך."‬
‫תארו לעצמכם שאתם חודרים לראשו של אדם אחר.‬
‫ורואים את החיים דרך עיניהם.‬
‫כך "אפר" בא לעולם.‬
‫תודה. תודה לכם שבאתם.‬