Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mikä on totta ja mikä fiktiota?
Sitä täytyy miettiä. Luulen, että elämä huijaa meitä kaikkia.
Todellisuushan voisi olla vaikka jonkun keksimä valhe.
Ehkä elämme kaikki jonkun muun unessa.
ASHES
No niin!
Kiitos kaikille, että tulitte.
Tiedätte, etten juuri pidä puheita.
Kun isäni perusti Urkan-kustantamon,
mukanamme oli paljon ystäviä ja luottokirjoittajia.
Lukijoita oli tuhansia. Ensimmäinen julkaisumme oli Elämän meri.
Sittemmin olemme kerryttäneet paljon muistoja ja ideoita.
Jep.
Nyt kukaan ei kuitenkaan enää lue kirjoja.
Suurimman osan tästä seikkailusta rakas vaimoni on ollut vierelläni.
Hän lukee yhä kirjaehdokkaat ensimmäisenä,
ja luotan aina hänen vaistoonsa.
Tänään on kymmenes hääpäivämme.
Olen iloinen sinusta ja meistä, Gökçe.
Nyt saavat höpinät riittää. Kiva että tulitte. Ystäville!
En ole ainoa, joka ajattelee näin. Muutkin…
Ystävänä neuvon, että älä enää kirjoita elämästäsi. Kokeile jotain muuta.
Kuulehan, Gökçe. Tiesitkö, ettei miehesi pidä enää krijoituksistani?
Minun pitäisi kuulemma kokeilla jotain uutta. Hyvä on, käykö tämä?
Luin tästä uutisista.
Joku räätäli Istanbulin Maltepesta uskoo, että Anna Karenina on oikeasti olemassa.
Eikä vain usko, vaan hän hylkää perheensä ja lähtee Venäjälle.
Mitä? -Jos se olisi sarja tai elokuva…
Emme uskoisi sitä. -Ihan epäuskottavaa!
Menkää sisään.
Ottakaa tavaroita.
Mene nyt sisään.
Tapa nuo tyypit.
TUHKA
"Tuhka ei pala. Se on palavan rakkauden jäänne."
"Mistä tietää, jos on tavannut jonkun tämän maailman ulkopuolella?
Entä jos itse ei kuulu siihen maailmaan?
Entä jos itse nukkuukin…"
Sen, jonka mielessä sanani kaikuvat, kohtalo kirjoitetaan uudelleen.
Aluksi hyvästelen itseni.
Huomenta, Ceylan.
Emme tilanneet pinkkiä. -Totta.
Tilasimme tummansinisen. -Niin.
Tuntemani ja ohitseni kulkeneet ihmiset ovat kaikki muistoissani.
Muistan kaikkien kasvot.
Hei. -Tervetuloa, Gökçe-neiti.
Kiitos. Äiti?
Gökçe? -Niin.
Jätän kaikki taakseni ja kirjoitan uutta elämää,
jotta joku todistaisi kaikkea kokemaani.
Se, joka lukee tämän, tietää,
että yksi ihminen on vastuussa kaikista yhteensattumistani.
TUHKA
Se ihminen, jonka koko nimeä en tohdi toistaa, on M.
Kaikki Balatin kadut johtavat hänen luokseen.
M:n kauhea aggressiivisuus ja salaperäinen hiljaisuus vetivät minua.
Elämän kiertokulku tatuoituna hänen käteensä -
ja linnun varjo kaulaan.
Kaikki alkoi täältä. Pienestä leipomosta Balatissa.
M:n salaisuuden myötä leipomo muuttui muistoksi,
joka veti meidät molemmat unohdukseen.
MÜŞFİKA LEIPOMO
Ihmeen tästä tavallisesta paikasta tekee ympäriinsä lentävä tuhka.
Vain minä näen sen.
Oli kuin merkit olisivat ohjanneet minua -
ja johtaneet minut aina Müşfikan leipomoon.
MÜŞFİKAN LEIPOMO
Huomenta, Lale. -Huomenta, kulta.
Mitä kuuluu? -Hyvää. Miksi olet aikaisin hereillä?
Minulla on sinulle ehdotus.
Tässä se on. Missä ovi on? Tule!
MÜŞFİKA LEIPOMO
Hei. -Päivää ja tervetuloa.
Kiitos.
Istukaa toki pöytään.
Miten sinä törmäsit tähän paikkaan?
Leipomo mainittiin yhdessä kustantamolle lähetetyssä kirjassa.
Mitä?
Päähenkilö ostaa täältä joka aamu simitiä.
Joku kaveri nimeltä M. -M?
Niin siinä lukee. Nimeä ei kerrota. Joka tapauksessa hän on outo mies.
Kuin eri maailmasta. Hänellä on tärkeät tatuoinnit kaulassa ja kädessä.
Hän muuttaa niiden elämän, jotka hänet kohtaavat.
Gökçe, oletko ihan kunnossa? -Olen olen.
Luit romaanin. Se on tarua, fiktiota. Kai tajuat sen?
Mutta leipomo on totta.
Ehkä mieskin on. Hyvin voisi olla. -En usko tätä.
En pysty juomaan tätä. Lähdetään pois.
Juodaan kahvit jossain kunnollisessa paikassa.
Mene sinä. Minä jään vielä.
Hyvä on. Kuten haluat.
M säilytti menneisyyttään puusepänliikkeessä.
Merkit johtivat minut siihen liikkeeseen, joka oli hänen turvapaikkansa.
Kun luulin jo eksyneeni, tuhka johdatti minut hänen ovelleen.
Tajusin, etten voinut muuta kuin seurata M:ää tuhkan tavoin.
Selvä. Lähetän sinulle sähköpostia.
Lähetän sen heti.
Hei, Gökçe-neiti. Kenan-herralla on tärkeä puhelu.
Odottaisitteko tässä? -Toki.
Saako olla juotavaa? -Minulla on jo.
Juuri niin. Odotan siis, että palaat asiaan.
Selvä. Työn iloa.
Hei. -Hei.
Erikoinen aika. Onko jotain sattunut? -Tulin kahville kanssasi.
Kuka hoitaa kauppaa? -Ceylan. Nyt on hiljaista.
Tämä oli hyvä ajatus, mutta minulla on tänään kova kiire.
Unohdin lähettää sähköpostin.
Lähdenkö? -Ei tarvitse.
Lähetän vain tämän uudelleen.
Uğur Örtün tuli. Ohjaanko hänet tänne?
Neuvotteluhuoneeseen. Tulen kohta.
No niin.
Hyvä on.
Nähdään kotona. -Onnea.
Kiitos.
Tämä salaisuuksiin kätketty torni kuului vain meille.
Paikkamme jumalten keskuudessa.
Kuljimme pimeässä käytävässä joka kerta eri reittiä -
ja päädyimme taivaaseen avautuvan oven luo.
Kun avasimme oven, jätimme tylsät elämämme taaksemme ja astuimme uuteen universumiin.
"Käytyäni ovesta unohdin menneisyyteni. Pyyhin sen kokonaan pois.
Hän oli oppaani matkalla kohti taivasta."
Päivää ja tervetuloa.
Kiitos. Kuulin, että täällä on torni. Tiedätkö siitä jotain?
Torni? En tiedä mitään tornia.
Kysyn joltakulta toiselta.
Rauha kanssasi. -Kiitos samoin.
Saisinko kolme simitiä? -Haloo?
Siis kolme simitiä.
Niin, olinkin soittamassa teille.
Selvä.
NIin, jotakin puuttuu.
Ei, ei pelkästään…
Ei vain värien, vaan kokojenkin puolesta. Ne eivät täsmää.
Hyvä on. Tuokaa laatikot määrästä riippumatta.
Tarvitsen ne tällä viikolla. Minun pitää lopettaa. Palataan tähän.
Etsittekö jotain?
Oletteko puuseppä?
Olen. Miten voin auttaa?
Haluan tilata peilin. Tarvitsen sen kauppaani.
Missä kauppa on? -Nişantaşıssa.
Nişantaşıssa… Onko mittoja? Millaisen haluatte?
Ei tiettyjä mittoja. Haluan puukehyksisen peilin.
Meillä on kiire. Teen sen joskus. -En kaipaa ihmeitä.
Onko tällä asialla kiire? -Ei.
Kaikki hyvin siis.
Mikä nimenne on? -Olen Ali.
Mietin mittoja ja tulen sitten takaisin. -Kaikin mokomin.
Metin Ali Soykan?
Tämä on teille.
Sosiaaliturvatunnus ja kuittaus.
Olkaa hyvä.
Unohditteko jotain? -Tarvitsen numeronne.
Metin Ali, niinkö?
Ali on kutsumanimeni. Harva tietää Metinistä.
Minä olen Gökçe. Hauska tutustua.
Soitan myöhemmin mitoista.
Sopisiko peili tähän, Ceylan?
Minusta sitä ei olisi tarvittu.
Hae mittanauha.
Mitataan korkeus.
Noin. Ihan alas asti.
Hei, Metin. Gökçe tässä. Soitan nyt niistä mitoista.
Se olisi 80 kertaa 150 senttiä. Pystysuuntainen, cheval-tyyliin.
Selvä. Nähdään.
Kuulemiin.
Sota ja rakkaus ovat samanlaisia. Molemmat muistuttavat susien tappelua.
Kun mies ja nainen kiemurtelevat toistensa turkkien alla,
he upottavat kyntensä toistensa sydämiin.
Se on villiä, rumaa ja likaista.
Jos M ei olisi pitänyt minua aitona, en ikinä olisi löytänyt sisäistä voimaani.
Gökçe?
Hetki.
Kun totuudet vakiintuvat, niistä tulee umpikuja.
Voiko sydän rakastaa yhtä aikaa kahta?
Romahdin kuultuani, että M oli naimisissa.
Romahdin täysin.
Sydän särkyneenä halusin antautua kuoleman syleilyyn.
En vain tiennyt, miten tekisin sen.
Meillä on pelkistetympikin malli.
Niinpä. -Sekin on lyhyt.
Väri sopisi teille. -Tämä on hieno.
Sitten meillä on tämä. -Onpa kiva.
Tervetuloa.
Haen tavarat.
Tämäkin on kiva.
Entä tämä? Sekin on kaunis.
Tosi sievä.
Hieno.
Auttaisitko, Ceylan?
Se tulee seinän viereen.
Nuo täytyy siirtää, mutta… Toivottavasti mittasin oikein.
Toivotaan niin.
Olin ehtinyt kiintyä M:ään niin,
etten voinut kuin unohtaa, että hän oli naimisissa.
Se on valmis. Pidätkö?
Pidän kai, mutta…
Etkö pidä siitä?
Se on jotenkin tiellä. Ehkä se pitäisi ripustaa seinälle.
Rakensin siihen jo seisontatuen, ja puu on painavaa.
Seinä ei kestä. Voimme yrittää, mutta…
Seinä olisi parempi. Mitä sanot, Ceylan?
Miten parhaaksi näette. -Se olisi parempi seinällä, vai mitä?
Poistan siis tuen. Siihen menee aikaa. -Selvä.
Vähän ylemmäs.
Ei, tuo on liikaa. Vähän…
Keskelle. Ja alemmas. Nyt meni liikaa.
Vähän vasemmalle.
Oletko kunnossa? -Olen kyllä.
Tulipa siitä sotkua.
Satutitko kätesi? -Pikkujuttu.
Hae apteekista peroksidia ja sidetarpeita!
Ei tarvitse. Olen tottunut naarmuihin. -Istukaa tähän.
Ihan tosi. -Siihen vain.
Tämä… -Ehkä sitä pitäisi painaa. Näin, vai mitä?
Odotetaan Ceylania ja…
En odottanut, että peili putoaisi kehyksestä.
Luulin vain, ettei seinä kestäisi. Mutta niin se vain putosi.
Minähän se… -Kehys oli löysä. Anteeksi sotku.
Älkää nyt. Syy oli minun, koska vaadin peiliä seinään.
Tuo kehys… -Teidän…
Tuo kehys. Kiristän sen uudelleen.
Kaikki se työ hukkaan, ja vieläpä tämä sotku.
Ei se haittaa. Ei tämä ole vaiva eikä mikään.
Pudotitteko ehkä sormuksen tuossa äsken?
Miten niin?
En näe sormusta.
Ehkä olen sinkku. -Oletteko?
Olen hyvinkin.
Ettekö ole mennyt naimisiin?
Muistatko, mitä Kenan kertoi?
Että ette julkaisisi Tanerin uutta kirjaa. Minusta…
Mikä naurattaa?
Anteeksi. Muistin yhden jutun.
Minkä?
Muistatko sen kirjan, josta kerroin?
Siitä puusepästä.
Niin?
Hän kävi kaupassani.
Miten hän löysi sen? -Minä löysin hänet.
Jahtasitko jotain tuntematonta miestä?
Hän tuntuu tutulta.
Se johtuu kirjasta.
Kaikki tornin portaat eivät johtaneet taivaaseen.
Torni leikki mielellään oppaatta kulkevien kanssa -
johtamalla heitä jatkuvasti harhaan pimeässä.
Löytääkseni tien jätin merkin jokaiseen seinään ja kulmaan.
Ainoa todiste minusta ja M:stä on kaiverrettu hänen torninsa seiniin.
Et hakenut minua ovelta.
Minä odotin. Soiko kello etuajassa? -Ei.
Hyppää kyytiin.
Mitä sinä teet?
Poika, mitä sinä teet?
Mitä sinä teet, rakas?
Oletko penkonut laukkuani salaa?
Etkö löytänyt muuta paperia piirtämiseen, Ege? Miksi teit tämän?
Minä leikin.
Gökçe?
Hän vain leikkii. -Meille lähetetyllä käsikirjoituksella!
Ne ovat vasta luonnoksia. Mistä nyt on kyse?
En päässyt vielä loppuun.
Anteeksi.
Älä tee sitä enää, jooko? -Teenpäs.
M:n sytyttämät valot näyttivät valaisevan koko kaupungin.
Täällä säännöt eivät päde.
Huomaakohan kukaan muu ympärillämme lentävää tuhkaa, kun olemme yhdessä?
İlyas, hae Latif.
Hei. -Tervetuloa.
Onko peili valmis?
En ehtinyt vielä tehdä sitä, vaikka aioin. Korjaan peilin ja tuon sen sitten.
Hyvä, se sopii.
Miten kätesi voi?
Täällä on teetä.
Puhutaan mieluummin ulkona.
Sopii.
Alkaa sataa.
Sää on täällä aina arvaamaton. Kyllä se pian loppuu.
Haloo?
Ei. Minä olen työni tehnyt.
Toimitimme sen ehjänä. Keskustelkaa kuriirin kanssa.
Tämä ei liity meihin.
Ymmärrän, että ovi on rikki…
Läheltä saa hyvää albanialaista köfteä.
Mentäisiinkö syömään? -Mennään vain.
Hyvää. -Täällä osataan köfte.
Kasvoitko sinä täällä? -Kyllä, Balatissa.
Puusepänliikkeeni seutu on minun koko maailmani.
Balatin basaari. -Olen käynyt siellä.
Leipomossa. -Muuallakin.
En ole ennen ollut tällä alueella.
Nyt olet.
Minä en poistu täältä usein.
Itse asiassa… Tai antaa olla.
Saisimmeko leipää?
Antaa minkä olla?
Kerro nyt.
En poistu täältä koskaan. Tai siis…
Olen ollut liikaa vain täällä. En ole käynyt muualla kuin kaupassasi.
Miltä tuntuu olla ulkona?
En tiedä.
Käydään tornilla.
Millä tornilla?
Kuulin, että kaupungin ylle kohoaa torni, josta vain harva tietää.
Miten minä sitten tietäisin siitä?
Ajattelin, että ehkä tietäisit.
Kertoiko joku tornista? MIllainen se on? Ja missä?
Onko ketään, joka tietäisi siitä? -En tiedä. Pitäisi olla.
Minua ei jätetä rauhaan.
Minun on mentävä.
En jaksanut kaikkea.
Kiitos kuitenkin.
Kiva, että kätesi on kunnossa.
Nähdään.
Haloo? -Missä olet, Gökçe?
Tulossa. -Tule heti kotiin.
-Onko jokin hätänä? -Odotamme sinua.
Ne ovat vain pelejä. Eivät totta.
Mene huoneeseesi.
Anna sitten Game Boyni. -Ei käy. Mene huoneeseesi.
Kulta?
Mitä tapahtui? -Ege tappeli tänään koulussa.
Se ei ollut pelkkä tappelu. Hän puri toisen pojan korvaa.
Poika piti tikata, ja hänen äitinsä tuli kouluun.
Äiti tietysti valitti Egestä.
Rehtori oli vihainen. Ilmeisesti valituksia oli tehty aiemminkin.
He eivät saaneet sinua kiinni, joten minun piti keskeyttää kaikki ja lähteä.
Miten Ege voi?
Koulussa selvisi, ettei tämä ollut hänen ensimmäinen kertansa.
Egellä on kuulemma ongelmia vihanhallinnassa.
En tiennyt, mitä tekisin. Onneksi Lale oli auttamassa.
Missä sinä olit? -Miten toinen poika voi? Voimmeko auttaa?
Emme. Juttelin hänen perheensä kanssa. -Teimme jo kaiken, mitä pitääkin!
Ei hätää. Mutta sinä et ollut kaupassa.
Missä olit, Gökçe?
Olin vain asioilla. -Mikset vastannut puhelimeen?
En kuullut sitä.
Ei se jää kuulematta. Kyllä sinä kuulet sen.
Kuulet puhelimesi.
Soita, jos jotain tapahtuu. -Selvä.
Kenan. Vatsani vaivaa.
Tämä voi auttaa.
Älä viitsi!
Hei, kulta. Lopetatko työt tänään aikaisin?
Voin sitten mennä suoraan illalliselle. En ehkä voi hakea sinua.
Nähdään siellä illalla. Ole kiltti ja tule ajoissa.
Hei hei.
Peitämmekö muutkin ikkunat? -Hoidan ensin tämän loppuun.
Siitähän tuli hyvä.
Niin tuli. Aluksi värit vähän arveluttivat,
mutta kokonaisuus on hyvä.
Entä se iso ikkuna takana. Pitäisikö sekin peittää?
Toki.
Veisinkö tämän kirjan taakse? -Anna se minulle.
Selailin sitä. Näyttää kiinnostavalta.
Miten niin selailit? Luitko sen?
En lukenut, vaan selasin vain.
Miksi pengot tavaroitani kysymättä?
Olin utelias. Mutta usko pois, en lukenut sitä.
Paljonko luit? -Vilkaisin vain alkua.
Työn iloa. -Kiitos.
Toin peilin. -Siirryn takaikkunoihin.
Haluatko nähdä tornin?
Haluan.
Yhdellä ehdolla.
Tunsitko tuon naisen? -En.
Hän tuijotti meitä.
Joka askeleella sydämeni hakkasi nopeammin.
Viimeisellä askelmalla pysähdyin. Rohkeuteni oli pettää.
Edessäni oli ovi uuteen maailmaan.
Käteni suli hänen käteensä.
Oven takana oli kai jotain vielä parempaa.
Olen valmis kaikkeen.
Olen kävellyt täällä ennenkin. Tiedän tämän paikan.
Miten? Et ole ollut täällä ennen. -Ajatukseni vaelsivat täällä.
Kuka oli mukanasi?
Ei kukaan. -Vain minä tiedän tästä paikasta.
Kuka teki ne piirrokset alakerrassa? -Ehkä se olit sinä.
Kerran vielä!
Olemme korkealla.
Mistä kuulit tästä paikasta? -Kuulinpa vain.
Tiedolla täytyy olla jokin lähde.
Se oli ehtoni. Lupasimme kertoa toisillemme.
Joku puhui siitä leipomossa.
Leipomossa.
Tiedämme molemmat, ettei se ole totta.
Et uskoisi, jos kertoisin. -En uskoisi mitä?
Näin tämän paikan.
Näin sen kuin jonkun muun mielestä.
Kuin unen.
Tarkoitatko, että se oli kohtalo?
Ehkä.
Täytyykö paikka nähdä, jotta tuntisi sen?
Aurinko alkaa laskea.
Laskekoon.
Olen odottanut tätä.
Minne menet?
Montako olette julkaisseet tällä kaudella? -Puolet viime vuoden määrästä.
Meilläkään ei ole nyt montaa julkaisua.
Digitaalisten julkaisujen markkina kasvaa jatkuvasti.
Hauska nähdä. Mitä kuuluu? -Hyvää, kiitos.
Nauttikaa. -Kiitos.
Tulin tänne tapaamisesta. -Soitetaan herra Cemalille.
Soitan hänelle heti. -Kaikki ovat kai täällä.
Näytän sinulle salaisuuden.
Oletko valmis?
HOTELLI ISTANBUL
Valaisen tämän kaupungin.
Mitä sinä teet?
Se on hyvä kiireisinä päivinä.
Tuleehan vaimosikin?
Hän on kai juuttunut ruuhkaan. Anteeksi.
Mitä kuuluu? Miten töissä menee?
Meillä oli hauskaa. -Miten lapsi voi?
Sinäkö sytytät valot joka ilta?
En joka ilta.
Haluaisin muuttaa kaiken heti.
Itseni, elämäni…
Koko maailman.
Etkö sinä halua?
Ehkä halusinkin.
Ehkä halusin.
Missä olit?
Tässä minä olen.
Missä olit, Gökçe?
Olin täällä.
En unohda tätä.
En unohda minäkään.
Pilkkaat minua. Hillitse nyt itsesi.
En minä pilkkaa. -Tiesit illallisesta, mutta et tullut.
Sinulla ei ollut puhelinta. Tajuatko, että nolasit minut?
Et sinä ollut nolona, Kenan.
Varjosi ei vain ollut mukanasi. -Mitä?
Mitä meuhkaatte? En saa unta.
Ei mitään, poikaseni.
Gökçe, mitä tämä on?
Tullaan, rakas!
Ehdotan oranssia. Se sopisi teille.
Taidan ottaa sinisen.
Se sopii. -Katsoisin noitakin.
Hei, Kenan-herra.
-Hei, Ceylan. Onko Gökçe täällä? -Hän lähti jo.
Voinko minä auttaa? -Tulin vain käymään.
Ovatko nuo uusia?
Kyllä. Gökçe-neiti halusi vaihtelua.
Tilasimme peilinkin. Puuseppä tulee Balatista asti.
Balatista? Miksi?
Hän sai kai ajatuksen lukemastaan kirjasta.
Mistä kirjasta?
Sen nimi on kai Tuhka.
Selvä. Mukavaa päivää.
Mihin aikaan Gökçe palaa? -Ei hän taida enää tulla takaisin.
Selvä. Mukavaa päivää.
Miksi pyörit täällä sen naisen kanssa? -Ettäs kehtaat kuulustella.
Tietääkö hän avioliitostasi?
Älä nyt horise. Olemmeko me naimisissa? -Paperilla olemme.
Jos et ole varovainen eroon asti, tiedän miten…
Painu helvettiin siitä! Häivy!
Jokainen sovittaa omat syntinsä.
Ole tietoinen heikkouksistasi äläkä mene liian pitkälle.
Mitä tuo oli?
Mikä? -Mitä äsken tapahtui?
Ei mitään. Ei se ole tärkeää.
Sanoit, ettet ole naimisissa.
Kuulusteletko minua? Minkä takia?
Sinähän olet itse naimisissa!
Haluan selityksen. -Mille?
Valehtelit minulle! -Mistä? Mistä sinä puhut?
Et muka tuntenut häntä! -Ketä?
Hän kulki ohitsemme, ja sinä väitit, ettet tunne häntä!
Sinä tässä valehtelet ja olet naimisissa!
Miten tiedät tornista? En tunne sinua. Kuka olet?
Kuka sinä olet? Häh?
Sano sinä. -Kuka sinä olet? Haluan…
Kuka sinä olet?
Kuka sinä olet? Kuka?
Isä vaati minua naimaan Büşran.
Firma horjui, ja hän oli sairas.
Heillä oli jotain liiketoimia, ja meidät vedettiin mukaan.
En ikinä maannut Büşran kanssa. Hän tiesi, etten rakasta häntä.
Isä kuoli, ja halusin avioeron.
Hän kieltäytyi ja muutti pois. Sitten kaikki levisi.
Kerran Büşran isoveli tuli paikalle. Hän selvisi hädin tuskin hengissä.
He eivät ole enää minun asiani.
Et ole syönyt. -Ei ole nälkä.
Saanko Tuhkan?
Se on kesken.
Miksi lukemisessa kestää?
Se täytyy ottaa käsittelyyn. Anna se mahdollisimman pian.
Meidän kolmen viimeisellä aterialla kurkkuumme juuttui petos.
M ja R, viimein sain teidät kohtaamaan toisenne.
Kuoleman karvas maku valtasi ruumiini yhdessä kattamallamme pöydällä.
Ja M tappoi minut.
Tällä kertaa hän ei pelastanut minua. Rakkaudesta jäi vain kourallinen tuhkaa.
"…valtasi ruumiini yhdessä kattamallamme pöydällä.
Ja M tappoi minut. Tällä kertaa hän ei pelastanut minua."
Mies tappoi hänet.
Kaikki kirjassa on käynyt toteen.
Esimerkiksi mikä?
Kaikki. Torni, leipomo, Balat,
M, Metin, hänen avioliittonsa, ihan kaikki.
Hyvä on, mutta tämä on kirja. Se on fiktiota.
Sehän on kaikki keksittyä.
Ihmiset ja paikat voivat olla sattumaa.
Minä sanon, että elin tämän kaiken. Kaikki oli totta.
Koin tämän kaiken.
Jos kaikki kirjassa on totta, ja hän on kuollut,
miten hän kirjoitti kirjan?
Et edes kuuntele minua.
Olit miehen kainalossa keskellä Nişantaşıa siinä naurettavassa autossa.
Tiedän, mitä näin.
Etkö vieläkään saanut sitä kirjamiestä mieheksesi? Miten niin et halua avioitua?
Mene naimisiin ja asetu.
Usko minua, tyttöseni.
Luota minuun. Saat vielä onnellisen elämän.
Pääsin loppuun. Tätä ei kannata julkaista.
Etkö pitänyt siitä?
Kaikki tunteet ovat liioiteltuja.
Ja loppu on epäkiinnostava.
Ajatus on hyvä, mutta toteutus on huono.
Tiedätkö, kuka sen kirjoitti? Haluaisin jutella hänelle.
Voin kysellä.
…vastineeksi vain surua…
Sydän särkyneenä…
…valtasi ruumiini yhdessä kattamallamme pöydällä.
TUHKA
EN VOI TAVATA KOLMEEN PÄIVÄÄN. KIIRE. SOITAN SITTEN.
Emme löytäneet kirjoittajaa.
Kuka käsikirjoituksen lähetti? -En tiedä.
Mekin olemme ymmällämme. -Kyllä sen joku lähetti.
Vai putosiko se taivaalta? -Se tuli kai muiden mukana.
Muut on rekisteröity, ja niissä on yhteystiedot. Tuhkassa ei ole mitään.
Kuriirihan toi sen, eikö? -Niin.
Ota yhteyttä kuriirifirmoihin.
Kirja voidaan jäljittää. -Hoidamme asian.
Missä Metin on?
-Kuka?
Ali. -Mestari lähti keskiviikkotorille.
Neuvonko reitin? -Ei tarvitse.
Romukauppias!
Kuumaa pideä!
Pideä!
Sanoisitko heille, etten enää…
Niin, rouva?
Ne paprikat. -Täältä tulee.
Tässä.
Mennäänkö?
Sano sanottavasi.
Gökçe. -Keitä nuo olivat?
Eivät keitään.
Mitä salaat minulta?
Ei tämä liity sinuun mitenkään. Älä murehdi, nämä ovat työasioita.
Paljonko naisia on? -Mitä? Mistä sinä nyt puhut?
Minun täytyy saada tietää sinusta kaikki.
Tämä ei ole minulle mikään hetken hupi.
Alan kiintyä sinuun. -Älä. Älä totu minuun.
Älä.
Älä työnnä minua pois.
Työnnät minut pois.
Minä joudun eksyksiin.
En työnnä ketään pois enkä myöskään pakene tai piiloudu.
Kuule…
Minä en voi näyttää kellekään oikeaa tietä.
Gökçe, mitä nyt?
Rauhoitu.
Mitä sinä teet?
Luojan tähden, Gökçe.
Mikä sinua vaivaa?
Aina kun suljen silmäni,
olen tornissa.
Kuin jyrkänteen reunalla.
Haluan vain huutaa.
Minusta ei tule ääntä. En tiedä edes omaa nimeäni.
En tiedä nimeäni.
Kokemani todellisuus -
on sumea.
Sekoitan asiat toisiinsa.
Mitä sinä touhuat?
Purista sitä.
Löysimme osoitteen, josta kirja tuli.
Se lähetettiin vuosi sitten, ja kuriiri on tuntematon.
Osoitteessa asuu Reyhan Akkaya. -Lähetä se minulle.
Hyvä on.
Niin?
Hei. Olet varmaankin Reyhan.
Olen Urkan-kustantamon omistaja Kenan Urkan.
Anteeksi, että tulin yllättäen, mutta…
Haluaisin jutella lähettämästäsi kirjasta.
Mistä kirjasta?
Tuhkasta. -En tiedä mitään mistään kirjasta.
Olet erehtynyt. -Kirja lähetettiin tästä osoitteesta.
Noin vuosi sitten. Asutko täällä yksin?
Asun. -Asutko yksin vuosi sitten?
En. Isosiskoni asui luonani, mutta…
Voisinko puhua siskollesi? -Et voi, koska hän menehtyi.
Otan osaa. Erehdys oli ilmeisesti minun.
Mikä hänen nimensä oli? -Duygu Akkaya. Erehdyit.
Tiedän, miten siskosi kuoli.
Hän luultavasti kirjoitti kirjan. -En usko.
Se on M-nimisen puusepän ja naisen rakkaustarina,
ja kirjan lopussa hän väittää, että puuseppä tappaa hänet.
Jos tapaukseen jäi epäselvuyyksiä, voisit tehdä rikosilmoituksen.
Epäselvyyksiä ei ole. Kerroin poliisille silloin kaiken.
İlyas, mene sisään. -Voin tuoda loput.
Mene sisään.
Miksi tulit? -Ensinnäkin, rauhoitu.
En voi. Kehtaatkin tulla tänne.
En minäkään halua nähdä sinua. Luonani kävi mies.
Kuka? -En tiedä. Duygun…
Miksi muistutat minua hänestä, vaikka yritän unohtaa?
Hän kirjoitti sinusta ja rakkaudestanne. -Teet minut hulluksi.
Hän tiesi kuolemastaankin. -Mitä soopaa tämä on?
Anna menneiden olla. -Kuka tietää, mitä muuta hän tiesi?
Älä tule tänne enää!
Muuten tämä menee rumaksi.
Mistä tuo ilme?
Löysin kirjailijan.
Erään naisen.
Hänen nimensä on Duygu Akkaya.
Surullinen juttu.
Hän kuoli.
Tai joku aiheutti hänen kuolemansa.
Eikö olekin outoa?
Hän kirjoitti kuolemastaan.
Hän melkeinpä ennusti sen.
Työntekijäni löysivät hänen sisarensa numeron.
Ege?
Duygu.
Miten hän kuoli?
Kuristamalla, ampumalla, miten?
En tiedä.
Toivottavasti hän ei kärsinyt.
Voit kysyä itse. Tämä on hänen sisarensa osoite.
Anteeksi. Asutteko täällä? -Asun.
Soitin asunnon 10 kelloa, mutta kukaan ei vastaa.
Etsitkö Reyhania? Hän kuulemma muutti äkillisesti pois.
Tiedättekö, minne hän muutti? -En.
Oliko hänellä sisar?
Oli. Duygu. Hän menehtyi viime vuonna.
Niin kuulin. Miten hän kuoli?
Jotkut puhuivat itsemurhasta.
Toisten mukaan taloon tuli sinä päivänä joku mies. Muuta en tiedä.
Päivää. -Terve.
Miten voin auttaa? -Etsin taitavaa puuseppää.
Olen kuullut teistä. -Mitä tarvitsette?
Haluan kirjahyllyn. -Onnistuu. Hetki vain.
Sopiihan se. Millaista hyllyä ajattelitte?
Ei liian isoa. Ihan vain moderni, puunvärinen kirjahylly.
Hyvä on. Kirjoittakaa mitat.
Raha ei ole ongelma. Tarvitsen sen nopeasti.
Tasan viikko.
Ei riitä. -Se on kiinni ajasta, ei rahasta.
Tai sitten käytän varastossa olevia materiaaleja.
Se sopii.
Selvä. Oliko muuta? -Annan vielä osoitteen.
Miksi seuraat minua?
Tunnetko Duygu Akkayan?
Metin on ehkä tehnyt rikoksen. -Hän onkin.
On vakava rikos tapailla sinua. Tämä ei ole ensimmäinen kerta.
Kaikki kirjataan muistiin tuolla ylhäällä.
Olet nyt rikoskumppani.
Mielipiteesi ei kiinnosta minua. -Eikö?
Kaikki saavat lopulta ansionsa mukaan.
Jumala on suuri.
Ensimmäinen ja viimeinen varoitus:
jos olet fiksu, pysyt poissa näiltä kulmilta.
Ei olisi tarvinnut.
Höpsis. Täältä ei lähdetä nälkäisenä.
Oletko ennen käynyt seudulla?
En varsinaisesti.
Oletko ensi kertaa täällä?
Olen.
Oletko naimisissa?
En ole.
Oletko joskus ollut?
Olen.
Eikö se toiminut? -Ne ovat menneitä. Annetaan olla.
Tervetuloa, kulta. Illallinen on valmis. Meillä on vieraskin.
Mitä sanot?
Löysin tämän mestarin peilitilauksesi avulla. Tämä on vaimoni Gökçe.
Mestari teki upeaa jälkeä, eikö?
Liha on valmista.
Istukaa te pöytään. Tulen heti, ja sitten syödään.
Minä olen valmis. Kerään tavarani ja lähden.
Ei käy. Sanoinhan, ettei täältä lähdetä nälkäisenä.
Gökçe?
Mestari?
Jätän nämä tähän.
En tarvinnut niitä. Kiitos.
Luetko kirjoja?
Aikani ei riitä.
Se on työtämme. Enimmäkseen Gökçen.
Vai mitä?
Lukeminen kannattaa.
Jopa vuosisatoja sitten kirjoitettu kirja voi yhä koskettaa ihmisiä.
Mieti. Ennen vanhaan tytöt eivät saaneet lukea romanttisia romaaneja.
Miksi?
Jotta he eivät innostuisi.
Kuten Don Quijoten kohdalla. Ihmiset tulvivat kaduille olemaan ritareita.
Ruoka jäähtyy.
Oletko kuullut fiktofiliasta?
Taner kertoi siitä. Muistatko?
Se on kiinnostava asia. -Missä Ege on?
Hän on huoneessaan. Ei huolta, vein hänelle ruokaa.
Fiktofilia.
Rakastuminen fiktiiviseen hahmoon.
WHO ei katso sitä sairaudeksi,
mutta jos minulta kysytään, se on vakava häiriö.
Kiitos illallisesta.
Hyvää yötä. -Gökçe löysi uuden kirjailijan.
Duygu Akkayan.
Mistä sinä tunnet hänet? Mistä tunnet Duygun?
Duygu kirjoitti tämän kirjan.
Hän kertoo siinä sinustakin.
Mistä helvetistä sinä puhut? -Se on vain kirja.
Vain kirja, niinkö?
Jatka.
Ehkä Gökçe haluaisi jatkaa.
Hyvä on. Minä kerron.
Tämän kirjan päähenkilö on M.
Kirjan kirjoittanut Duygu rakastuu tähän M:ään.
Hän jahtaa M:ää, vaikka tietää kuolevansa.
Sinua koskeva osa tulee tässä.
M on puuseppä Balatissa.
Hän on naimisissa.
Hän tapaa Duygun.
Hän saa Duygun rakastumaan pakkomielteisesti -
ja makaa sitten Duygun siskon kanssa.
Kenen tarina se on?
Se on sinun tarinasi, puuseppä. Sinähän olet tämän kirjan M.
Hetkinen. Mikä sinua vaivaa?
Mikä helvetti sinua vaivaa? -Tämä on suosikkikohtani.
"Ainoa henkilö, jolle kerroin salaisuuteni – M.
Osa minua, omaa vertani – R.
Heidän valheidensa summa on yhtä kuin petos…"
Ei tuo ole todellista!
Kylvit petoksen siemenet toisiaan rakastavien siskojen välille.
Täydellistä kohtalon ivaa. Siitähän sinä pidit.
Minä tai Reyhan emme pettäneet Duygua. Hän addiktoitui minuun.
Onko tämäkin valhe? Anna kirja, Gökçe.
Ole kiltti.
Tässä se on.
"Meidän kolmen viimeisellä aterialla kurkkuumme juuttui petos.
M ja R, viimein sain teidät kohtaamaan toisenne."
Miksi niin piti tehdä? Koska olitte pettäneet Duygua?
Varo sanojasi, tai käy huonosti! -Eivät ne ole minun sanojani, vaan kirjan.
Tiedätkö mistään muusta kuin kirjoista?
Tiedätkö todellisesta elämästä? Kerro sinä hänelle.
Kuule, Gökçe ei tiedä, mikä on totta ja mikä on valetta,
koska hän löysi sinut tämän kirjan ansiosta.
Hän luki kirjan ja halusi elää sen tapahtumat.
Niinkö todella löysit minut?
Se oli totta.
Totta? Voi vittu! Onko tämä teille jotain leikkiä?
Tapoitko hänet?
Mitä?
Muutamme tämän tarinan nyt.
Menneisyytesi Duygun ja Reyhanin kanssa, kaiken, mitä Gökçe jahtasi…
Ja kaikki merkit Gökçestä. Tuhoamme sen kaiken.
Yhtä asiaa ei silti voi muuttaa.
Sitä, että sinä tapoit Duygun.
Tiedätkö, montako kertaa hän yritti itsemurhaa?
Paljonko lääkkeitä hän otti? Mitä tapahtui, kun hän ei ottanut niitä?
Tiedätkö? Mitä sinä muka tiedät? -Päästä!
Tiedätkö? Tunsitko sinä hänet?
Päästä! -Et tunne Duygua!
Et sinä saatana tunne häntä! Et tunne Duygua!
Gökçe, soita poliisille!
Mikä on totta ja mikä fiktiota?
Sitä täytyy miettiä. Luulen, että elämä huijaa meitä kaikkia.
Todellisuushan voisi olla vaikka jonkun keksimä valhe.
Ehkä elämme kaikki jonkun muun unessa.
Niin? Ole hyvä.
Päähenkilö tappaa itsensä heittäytymällä junan alle.
Oliko tarkoituksesi yhdistää hahmoosi toisen romaanin hahmo?
Kyllä. Yhtäläisyys ei ole vahinko.
Mikä olisi vaikuttavampi loppu kuin itsemurha Anna Kareninan tapaan?
Loppu on tietenkin hatunnosto suurmestari Tolstoille.
Herra siellä.
Kirja on erilainen kuin aiempasi. Millainen sen prosessi oli?
Millaisista lähteistä ammensit?
Ymmärsin, että kirjoitin liikaa itsestäni.
Eräänä päivänä mietin:
"Taner, sinun on nyt aika kokeilla jotakin uutta -
ja lakata kirjoittamasta omasta elämästäsi."
Kuvitelkaa, että tunkeudutte jonkun muun mieleen -
ja näette elämän heidän silmillään.
Sillä tavalla syntyi Tuhka.
Kiitos kaikille, että tulitte.
Tekstitys: Riku Kanninen