Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫איקאל!‬
‫- הקרון האחרון -‬
‫אם אתה רוצה להיות‬ ‫אחד מאיתנו, אתה חייב לעבור את המבחן.‬
‫למה אתה עוצר? אתה פוחד?‬
‫אני לא פוחד.‬
‫אולי זה לא רעיון טוב.‬
‫נדמה לי שאני רואה אותו.‬
‫לך.‬
‫סבתא שלי אמרה לי פעם‬ ‫שרוחותיהם של כמה אנשים מתים‬
‫עדיין משוטטות כאן.‬ ‫-אל תאמין לסבתא שלך.‬
‫את פוחדת מהמתים?‬ ‫-אני פוחדת יותר מאלה שחיים.‬
‫שמעתם את זה?‬ ‫-מה?‬
‫רעש.‬ ‫-לא, זאת רק הבטן של טוארטו.‬
‫אני לא רוצה שמתים ירדפו אחריי.‬
‫איש לא ירדוף אחרינו,‬ ‫כי בכלל לא בטוח שהוא מת.‬
‫שמעתם את זה?‬ ‫-נו כבר, תיגע בו עם המקל.‬
‫רד ממנו, צ'יקו!‬
‫הוא מת.‬
‫היי!‬
‫אני חבר שלך.‬
‫הוא היה הבעלים שלך?‬
‫תהיה חבר שלי?‬
‫המורה, אני נשבעת לך שהוא כבר היה מת.‬
‫בסדר, אבל אל תמשכי אותי, או שאיפול.‬
‫מה אם התלמיד החדש נטרף?‬ ‫-מי בדיוק היה אמור לטרוף אותו?‬
‫המפלצת.‬ ‫-תירגעו.‬
‫פשוט תנשמו.‬
‫תגידו לי, מה מצאתם שם?‬
‫בן אדם מת, או מפלצת?‬ ‫-בן אדם מת,‬
‫אבל כשהלכנו, הופיעה שם מפלצת.‬
‫ואיפה התלמיד החדש, או מי שזה לא יהיה?‬
‫זה הוא, המורה! הנה הוא!‬
‫הוא השתרד!‬ ‫-אומרים "שרד", טוארטו.‬
‫אז זה התלמיד החדש.‬
‫תודה, רוברטיטו.‬ ‫-להתראות, גברתי המורה.‬
‫טוב, ילדים.‬
‫השוטר אומר שנראה שהוא היה חסר בית.‬
‫- משטרה, מחוז 12 -‬
‫הם יבררו מי הוא היה ואז יודיעו למשפחה.‬
‫איך קוראים לתלמיד החדש?‬ ‫-איקאל מאצ'וקה.‬
‫נעים מאוד.‬
‫באת לכאן עם הפועלים?‬ ‫-כן.‬
‫ומתי תבוא לבית הספר?‬ ‫-אני לא יודע. יש כאן בית ספר?‬
‫ברור. ובעיירה הזאת,‬ ‫כל הילדים צריכים ללכת לבית הספר.‬
‫אתה רוצה סיגריה?‬
‫ערב טוב, בטי.‬
‫ערב טוב.‬
‫ערב טוב, גברתי המורה.‬ ‫-ערב טוב, רבותיי.‬
‫אבא!‬ ‫-איקאל.‬
‫איפה היית, בן?‬
‫המורה חאורחינה.‬
‫ערב טוב, אדוני. אני המורה חאורחינה.‬
‫אני נשבע לך, אבא.‬
‫הוא בא אליי. הוא אימץ אותי.‬ ‫-בטח.‬
‫בן שלי, אתה והשטויות שלך…‬
‫אבל אמרת לי ללכת למצוא חברים.‬
‫נכון, אבל לא למצוא בן אדם מת.‬
‫לא אמרת לי באיזו כיתה אתה, איקאל.‬
‫אני לא יודע.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-אנחנו עוברים ממקום למקום.‬
‫אלה מקומות שאין בהם בתי ספר.‬
‫תשלחו אותו אליי ואני אבדוק באיזו רמה הוא.‬
‫אתה יודע לקרוא?‬ ‫-ובכן…‬
‫כמה אותיות, ציורים…‬
‫בן כמה הילד?‬
‫חיוני שהוא ירכוש כישורים בגיל הזה.‬
‫אני אשלח אותו לבית הספר מחר, גברתי המורה.‬ ‫-אני לא רוצה ללכת לבית הספר.‬
‫אתה תעשה מה שהמורה ואימא שלך יגידו, הבנת?‬
‫ואם יבקשו ממני לעשות משהו רע?‬ ‫-אלוהים.‬
‫אל תתחיל. ותיפרד מהכלב הזה.‬
‫בבקשה, גברתי המורה.‬
‫אני מקווה שיהיה לך טעים.‬ ‫-זה נראה נהדר. תודה.‬
‫את בסדר, גברתי?‬ ‫-היא חולה קצת בזמן האחרון, אבל…‬
‫מצבה משתפר.‬
‫לא, גברתי המורה. הכול בסדר.‬
‫איקאל ובעלי מטפלים בי. נכון?‬
‫גם קצאל יכול לטפל בך.‬ ‫-אוי, בן שלי…‬
‫הרופא אמר שאסור לנו להחזיק חיות בבית.‬
‫אני מבטיחה לך שיהיה לנו כלב יום אחד.‬
‫למה אני לא יכול להיות כמו כל הילדים?‬
‫אנחנו תמיד עוברים‬ ‫מעיר אחת לשנייה, כמו חגבים.‬
‫וכשאני מוצא חבר אמיתי סוף סוף,‬ ‫אתם אומרים לי לוותר עליו.‬
‫זה לא הוגן.‬ ‫-החיים לא הוגנים.‬
‫אם הם לא הוגנים, למה שלא תרשו לי לאמץ כלב?‬
‫סליחה על ההפרעה,‬
‫אבל אם הכלב יישאר אצל איקאל,‬
‫הוא יוכל לישון בבית הספר בלילה.‬
‫ואל תדאגו בקשר לאוכל. אני אטפל בזה.‬
‫העיקר שהילד הזה ילמד לקרוא.‬
‫תודה, גברתי המורה.‬ ‫-איזה חיוך.‬
‫אף פעם לא ראיתי מישהו‬ ‫ששמח כל כך ללמוד לקרוא.‬
‫יהיה לי כלב.‬ ‫-עדיין לא, איש צעיר.‬
‫ההורים שלך לא הסכימו עדיין.‬
‫בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫הכלב יכול להישאר אצלך.‬
‫אבל רק אם תאכל את הטמאלס שלך לפני שיתקררו.‬
‫קצאל!‬
‫בוא.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-הוא שייך לך?‬
‫כן, הוא שלי. אבל המורה תיתן לו לישון פה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב, ילדים.‬
‫איפה הכיתה שלי?‬ ‫-זה כל בית הספר. בוא.‬
‫ברוך הבא, איקאל.‬ ‫-תודה.‬
‫אתה תישאר כאן.‬
‫ומצפון לנו נמצא הריו גראנדה.‬
‫בואו נראה.‬
‫מי יכול לספר לי משהו על הנהר הזה?‬ ‫-אני.‬
‫בסדר. מה את יכולה לספר לי, דיאנה?‬
‫זה הנהר שצריך לחצות כדי להיות בארה"ב.‬
‫נכון. דיאנה צודקת.‬
‫הקטנים יושבים מקדימה.‬
‫פיולין, דיאניטה "דינמיט" וקרולה.‬
‫לא כדאי לך להתעסק איתם. הם נוראים.‬
‫וגם חואני.‬
‫הוא אחיו הקטן של טוארטו.‬
‫לאיזו קבוצה אני שייך?‬ ‫-אתה תהיה אחד מהילדים הקירחים.‬
‫ביחד עם צ'סקו, טוארטו, אוריאל,‬
‫אוליביה ולופה.‬
‫למה הם קירחים?‬ ‫-כי יש להם כינים.‬
‫והכי מאחורה נמצאים הדלפונים.‬ ‫-הדלפונים?‬
‫ולריה, בואי ללוח, בבקשה,‬
‫ותגידי לי מהו הנהר הכי חשוב במדינה שלנו.‬
‫קדימה.‬ ‫-כן, המורה.‬
‫לאיזה נהר נפלא‬
‫נדדו מחשבותיך, איקאל?‬
‫אם אתה רוצה ללמוד,‬ ‫אתה צריך לשים לב בשיעור.‬
‫בוא נראה.‬
‫אתה יכול לקרוא את זה?‬
‫קרא.‬
‫"ה…"‬
‫בסדר.‬
‫בוא אליי אחרי השיעור, הבנת?‬
‫הבנת?‬
‫כשמישהו שואל שאלה, ענה.‬ ‫-כן, המורה.‬
‫היי, אתה רוצה לשחק?‬ ‫-כן.‬
‫- אנא השליכו את הפסולת לפח -‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אתה רוצה אחת?‬ ‫-כן, תודה.‬
‫על לא דבר.‬ ‫-באיזו קבוצה אתם?‬
‫אנחנו? אנחנו הדלפונים.‬
‫מה אתה מקשקש?‬ ‫-זה לא נכון.‬
‫אנחנו נהיה דלפונים כמו ההורים שלנו‬
‫וכמו הסבים שלנו.‬
‫למה אתה אומר את זה?‬
‫אולי את חושבת אחרת,‬ ‫אבל למשפחה שלך יש אדמה.‬
‫לשלי אין שום דבר.‬
‫הם עובדים תמורת‬ ‫כל מה שהבוס הארור רוצה לתת להם.‬
‫תשמעו, אני אהיה נהג קטר ב"יוניון פסיפיק".‬
‫אז אני אסע ברכבת בכל העולם.‬
‫אני אעבוד בחווה שלנו.‬
‫אני אחצה את הריו גראנדה‬ ‫ואהפוך למיליונר בארה"ב.‬
‫איך?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-אתה לא יודע אפילו ספרדית כמו שצריך.‬
‫לא נראה לי שאפשר ללמוד אנגלית בקלות.‬
‫אני יכול לדבר באנגלית.‬
‫אידיוט.‬
‫מה אתה תהיה כשתגדל? תעבוד ברכבת?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני לא יודע אפילו מה אעשה מאוחר יותר היום.‬
‫אני יודעת מה תעשה.‬
‫אתה תהיה עם המורה חאורחינה.‬
‫שתיים, שלוש…‬
‫אנחנו צריכים להגיע ל-2,000‬ ‫ולהשלים את הזמן שהחסרנו.‬
‫בקרוב יהיה גשום ואז העבודה תהיה קשה מאוד.‬
‫בלי תירוצים. גשו לעבודה.‬ ‫-הקרש שלי כבד.‬
‫את זה לא שמעתי עדיין.‬ ‫-אתה מפטפט הרבה. גש לעבודה.‬
‫אבל הוא הבוס הכי טוב בעולם.‬
‫אתה מעשן?‬
‫לא.‬
‫סתם יוצא לי עשן מהפה.‬
‫מאחר שאתה חדש, אני אסביר לך משהו.‬
‫אם אתה בכנופיה שלי,‬ ‫אתה תעשה מה שאני אומר. הבנת?‬
‫אני הבוס.‬ ‫-אין לי בוס.‬
‫יש לך. חכה ותראה, תולעת.‬
‫אין לי. חכה ותראה.‬
‫קצאל!‬
‫בוא.‬
‫איך היה, בן?‬ ‫-בסדר.‬
‫כן? אתה מרוצה?‬ ‫-כן.‬
‫תגיד לי, מי זה היה?‬ ‫הוא לומד בבית הספר שלך?‬
‫הוא אחד הדלפונים.‬ ‫-מה?‬
‫אחד הילדים הגדולים.‬
‫תיזהר ממנו, טוב?‬
‫למה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫זאת הרגשה של אימא.‬
‫בוא.‬
‫מי שם?‬
‫זה אני. הילד החדש.‬
‫איקאל.‬
‫בסדר.‬
‫היית אמור להגיע לפני 20 דקות, איש צעיר.‬ ‫-סליחה.‬
‫אמרתי לך שאם אתה‬ ‫רוצה ללמוד, אתה זקוק למשמעת.‬
‫טוב, תעשה לי טובה.‬
‫תביא לי את המחברת הכחולה שבפינה.‬ ‫-כן, המורה.‬
‫זה בעלך?‬
‫זה לא עניינך, איש צעיר.‬
‫עשה מה שאמרתי.‬
‫שב.‬
‫טוב. בוא נראה.‬
‫קח.‬
‫תקריא את זה.‬
‫"זה…‬
‫"זהו…‬
‫"זה…"‬
‫איזו אות זאת?‬ ‫-איזו מהן?‬
‫זאת.‬
‫ב'.‬ ‫-אה, כן, זאת ב'.‬
‫ב'…‬
‫"בו…‬
‫"בוק…"‬
‫אני מצטער.‬
‫למה אתה מתנצל?‬
‫כי אני לא יודע לקרוא.‬
‫אז אתה צריך ללמוד,‬
‫לא להתנצל.‬
‫אני רוצה שתבוא‬ ‫בימי שלישי וחמישי אחר הצהריים.‬
‫למה שאני ארצה לקרוא?‬
‫כדי לדעת דברים. כדי לעשות חיים.‬
‫כדי להשתמש בראש שאלוהים נתן לך.‬
‫משעמם לקרוא.‬ ‫-איך אתה יודע?‬
‫אני לא מתכוונת להתחנן.‬
‫תראה,‬
‫אם אתה לא רוצה ללמוד, אל תבזבז לי את הזמן.‬
‫אני יכול ללכת?‬ ‫-בטח.‬
‫תקשיב.‬
‫אני אתן לך משהו.‬
‫- קאלימן -‬
‫קאלימן!‬
‫אני אשאיל לך את זה בתנאי אחד:‬
‫שתקריא את זה כאן שלוש פעמים בשבוע.‬
‫אתה מסכים?‬
‫כן.‬ ‫-יופי.‬
‫תודה, המורה.‬ ‫-בסדר.‬
‫בוא, קצאל.‬
‫הילד הזה…‬
‫מרטיטה.‬
‫ערב טוב, אדוני המפקח.‬ ‫-מה העניינים, מירנה?‬
‫יש לך מרץ של תרנגול היום.‬
‫ממש. קוקוריקו.‬ ‫-אלוהים…‬
‫בוקר טוב, אדוני.‬ ‫-בוקר טוב, ולנסואלה.‬
‫מה מצבנו, ולנסואלה?‬
‫מצבנו טוב.‬ ‫-אני צריך שתגביר את הקצב.‬
‫הבחירות קרבות. כדאי שנעשה רושם טוב.‬
‫אני יודע.‬ ‫-אז תזיז את עצמך. אל תבזבז זמן.‬
‫זה מה שיש לך היום.‬
‫מה? כל כך מעט?‬ ‫-כן.‬
‫ברור. תודה.‬
‫- משרד החינוך הציבורי‬ ‫ביקורת של מחוז 07-בי -‬
‫סיימת? איך היה?‬
‫תן לי את זה.‬
‫אתה רוצה קפה?‬
‫כן, אני גמור.‬
‫איקאל.‬
‫שלום, אבא.‬ ‫-מה זה?‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-שום דבר. אני רק לומד לקרוא.‬
‫אבל אני ממש חמור.‬
‫זה לא נכון. אל תקרא לעצמך ככה, בן.‬
‫אתה מסתדר עם המורה?‬
‫תראה, בן, אני יודע שקשה ללמוד‬
‫כשעוברים ממקום למקום כל הזמן.‬
‫אולי אתה לא חושב כך,‬ ‫אבל אנחנו עושים את כל זה בשבילך.‬
‫אתה יודע את זה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו קצת שיעורי בית.‬ ‫-לא!‬
‫קמתם במצב רוח זעוף היום.‬
‫תקשיבו. בשבוע הבא,‬
‫אני רוצה שהקטנים יביאו לי צמח או פרח.‬
‫אני יכולה להביא כל מה שארצה?‬ ‫-ברור, כל מה שתרצי. טוב מאוד.‬
‫ואני רוצה שהקירחים יביאו לי חרק.‬
‫איכס!‬ ‫-למה איכס?‬
‫אבל אני רוצה את החרקים חיים.‬
‫בסדר?‬ ‫-המורה?‬
‫כן?‬ ‫-מה אנחנו נביא?‬
‫פרה? כי אין לנו אפילו תרנגולות.‬
‫תקשיבו, אני רוצה שהגדולים יביאו‬
‫פרי או ירק.‬
‫המטלה ברורה?‬ ‫-כן, המורה.‬
‫יופי. אני לא רוצה תירוצים.‬
‫אני לא…‬
‫מר מאצ'וקה.‬ ‫-כן, המורה?‬
‫אתה יכול לומר לי מהם שיעורי הבית?‬
‫אתה יכול?‬
‫אני צריכה שתשים לב בכיתה, אדוני.‬
‫תברר מהם שיעורי הבית‬ ‫ואל תבוא לכאן בלעדיהם.‬
‫מה קורה, נחשים קטנים?‬ ‫תוציאו את המחברות שלכם. אנחנו נלמד חשבון.‬
‫לא!‬
‫אלוהים, הילדים האלה…‬
‫להתראות!‬ ‫-להתראות.‬
‫להתראות.‬ ‫-קצאל.‬
‫ניפגש מחר.‬
‫להתראות, אחי.‬ ‫-שב.‬
‫שב, קצאל.‬
‫אני נשבע לכם‬ ‫שהוא מציית לי. תראו. שב, קצאל.‬
‫כן, הוא ממש צייתן.‬
‫ברור שאתה לא תהיה מורה.‬
‫ואתה לא תגיע לארה"ב, כי אתה לא יודע לשחות.‬ ‫-אני כן יודע.‬
‫לא מספיק רק לא לטבוע.‬ ‫לחצות את הנהר בשחייה זה משהו שונה מאוד.‬
‫אני יכול לחצות את הנהר בשחייה.‬
‫כן, כי אתה תולעת.‬ ‫-אני בטח שוחה יותר טוב ממך.‬
‫בוא נתערב.‬
‫המפסיד יזמין את כל הכנופיה לגלידה.‬
‫אני רוצה גלידה בטעם שוקו.‬
‫הראשון שיגיע לצד השני ינצח.‬
‫ובדולרים.‬
‫אתם מוכנים לחצות ולהגיע לארצות הברית?‬
‫אתה באמת רוצה לעשות את זה?‬
‫בצד השני תצטרך לדבר באנגלית.‬
‫אני מוכן.‬ ‫-אני מוכן.‬
‫אחת, שתיים, צא!‬
‫קדימה, שחו!‬ ‫-שחו!‬
‫שחו!‬
‫קדימה!‬
‫אם תגיעו, יירו בכם!‬
‫קדימה, אתה יכול!‬
‫אתה רמאי!‬
‫ניצחתי!‬
‫כן!‬ ‫-ניצחתי!‬
‫ברוכים הבאים לאמריקה!‬
‫אמרתי לכם שאנצח.‬ ‫אין לכם משהו יותר קשה בשבילי?‬
‫זה היה ממש קל.‬
‫הוא רימה. הוא תפס אותי ברגל.‬
‫אל תיילל, תפסיד בכבוד, תולעת.‬
‫אני האלוף.‬
‫קדימה, צא מהמים.‬ ‫-הוא רימה.‬
‫אתה צריך לכבד את ההתערבות.‬ ‫-אני לא משלם לרמאים.‬
‫בבקשה, תפסיקו לריב.‬ ‫אתם נמצאים בארץ האפשרויות.‬
‫זה היה כדי להזכיר לך מיהו מנהיג הכנופיה.‬
‫אני עוזב.‬
‫קצאל!‬
‫קצאל! אתה עוד תשלם על זה, כלב!‬
‫איקאל מאצ'וקה!‬
‫מה קרה?‬
‫היינו בנהר…‬
‫ופתאום…‬ ‫-איפה הבגדים שלך?‬
‫אל תתרגשי, אימא.‬
‫אני בסדר. לא קרה לי שום דבר.‬
‫איקאל!‬
‫קח.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫ניפגש בבית הספר מחר. להתראות, גברתי.‬
‫אתה מרותק לבית.‬
‫"זה…‬
‫"זהי…‬
‫"זהירות."‬ ‫-מה זה אומר?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-אז נסה שוב.‬
‫בוגד.‬
‫אל תדבר איתי ואל תנבח אליי.‬ ‫-מה קרה?‬
‫הוא בגד בי.‬ ‫-איך כלב יכול לבגוד? תישאר מרוכז. תמשיך.‬
‫אל תעשה כאילו שאתה עצוב.‬
‫אמרתי לך להתרכז. תמשיך.‬
‫קצאל.‬
‫"תי… תיזהר, קאלימן."‬
‫יופי! זה מה שכתוב שם.‬
‫אדוני המפקח.‬
‫אדוני המורה.‬ ‫-טוב לראות אותך.‬
‫ברוך הבא.‬
‫לכן נאמר שהם היו ילדי השמש.‬
‫סליחה, גברתי המורה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב, אדוני המפקח.‬
‫ילדים.‬
‫"בוקר טוב."‬
‫בוקר טוב.‬
‫חלפה, וראקרוס.‬ ‫-חלפה, וראקרוס.‬
‫וייארמוסה, טבסקו.‬ ‫-וייארמוסה, טבסקו.‬
‫מרידה…‬ ‫-מרידה, יוקטן.‬
‫לה פאס, באחה קליפורניה הדרומית.‬ ‫-לה פאס, באחה קליפורניה הדרומית.‬
‫הוגו.‬
‫חכו רגע, ילדים.‬
‫אם ננצל את המשאבים באופן מיטבי,‬
‫נצליח להגיע ליותר ילדים ברחבי מקסיקו.‬
‫יש לך מושג כמה אנשים‬ ‫תלויים בבית הספר הקטן הזה?‬
‫וכך אנחנו מתכוונים לשפר‬ ‫את מערכת החינוך הקיימת.‬
‫להפוך אותה למודרנית.‬ ‫-אני לא יכולה להסכים לזה.‬
‫המנכ"ל צריך לבוא הנה, לראות את הילדים האלה‬
‫ולהבין שיש צורך‬ ‫בעוד בתי ספר, לא לסגור את בית הספר הזה.‬
‫מה זה?‬ ‫-הודעה על סגירת בית הספר, גברתי המורה.‬
‫לא, זה בלתי אפשרי. כלומר…‬
‫איך אגיד את זה להורים?‬ ‫-זה לטובת הכלל…‬
‫לטובת הכלל בתחת שלי!‬
‫אפילו אתה לא מאמין בזה.‬
‫זה ממש לא נחוץ…‬ ‫-אם סיימת, למה אתה לא הולך?‬
‫תאמין לי שאני לא…‬ ‫-בבקשה.‬
‫אני לא אוהב למסור חדשות רעות.‬
‫מה יקרה לילדים?‬ ‫-נצלו את הזמן הזה כדי להכין אותם.‬
‫מתי הפסקת להאמין בילדים?‬
‫מתי הפסקת להאמין בהוראה?‬
‫איקאל.‬
‫איקאל?‬
‫תתעורר, בן שלי. אתה ממש מאחר.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, קום.‬
‫שטוף את הפנים שלך. המים מוכנים.‬
‫תסתכל.‬
‫גם הבגדים שלך מוכנים.‬
‫אל תירטב, איקאל. אני לא רוצה שתחלה.‬
‫דרך אגב, מישהו מחכה לך בחוץ.‬
‫תתנהג יפה ותתאמץ.‬ ‫-כן, אימא.‬
‫קצאל!‬
‫בוא.‬
‫עכשיו אני יכול לסמוך עליך.‬
‫"וכך…‬
‫"קאלימן…‬
‫"התכונן להרפת…‬
‫"להרפתקה הבאה שלו.‬
‫"הסוף."‬
‫תן לי יד.‬
‫ברכותיי, איש צעיר.‬
‫כרגע סיימת לקרוא את הספר הראשון שלך.‬
‫יפה מאוד.‬
‫את באמת נהנית מקריאה, המורה?‬ ‫-אני מתה על זה.‬
‫אבל…‬
‫יגיע יום, שכבר אינו רחוק,‬
‫שבו לא אוכל לקרוא שום דבר.‬
‫יש לי קטרקט בעיניים (גם אשדות).‬
‫יש לך הרבה מים בעיניים?‬
‫לא.‬
‫לא קטרקט מהסוג הזה.‬
‫לא.‬
‫זאת מחלה. והיא מתקדמת במהירות.‬
‫המצב מחמיר מדי יום. מה לעשות.‬
‫יבוא יום שבו לא אוכל לקרוא,‬
‫ואז יבוא יום שבו לא אראה שום דבר.‬
‫אני אקריא לך‬ ‫את כל חוברות הקאלימן שתרצי, המורה.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫תודה, איקאל.‬
‫חשבת פעם מה תרצה להיות כשתגדל?‬
‫לא.‬
‫עם דמיון כמו שלך תוכל לעשות הרבה דברים,.‬
‫אבל דעתי מוסחת בקלות.‬
‫תראה, כולנו שונים.‬
‫הבן שלי היה כמוך.‬
‫אתה פשוט צריך יותר משמעת עצמית.‬
‫יש לך בן?‬
‫הוא מת.‬
‫הוא ובעלי נהרגו בתאונת דרכים.‬
‫זה קרה לפני הרבה שנים.‬
‫ואת מתגעגעת אליהם?‬
‫בכל יום.‬
‫טוב, מספיק.‬
‫בוא נמשיך להתאמן.‬
‫ניפגש ביום חמישי.‬
‫תודה, המורה.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫המורה?‬ ‫-כן?‬
‫מצאתי מה אני רוצה להיות כשאגדל.‬
‫מה?‬
‫מורה.‬
‫קצאל.‬
‫שימו לב, אנשים.‬
‫אל תפספסו את ההופעה‬ ‫של ארמון הנפלאות המדהים.‬
‫מעולם לא ראיתם משהו כזה. בואו לארמון.‬
‫השתתפו בנפלאות.‬
‫תזיזו את עצמכם. יהיה כיף.‬
‫כל העיר יכולה לבוא.‬ ‫בואו. הארמון פתח את שעריו…‬
‫אלוהים.‬
‫ראיתם את זה? אנחנו חייבים ללכת.‬
‫תמיד רציתי ללכת למשהו כזה‬ ‫ולראות קוסם שולף שפן מכובע.‬
‫אלה סתם טריקים.‬ ‫-זה גם קסם.‬
‫אבל אלה טריקים.‬ ‫-אבל גם קסם.‬
‫אנחנו חייבים ללכת.‬ ‫-בסדר. ואיך נשלם?‬
‫אני אזמין אתכם.‬ ‫-ואיך תשלם?‬
‫הקרקס הוא לטיפשים. נכון?‬
‫מניין לי לדעת? אף פעם לא הלכתי.‬
‫אתם יודעים מה יותר כיפי מהקרקס?‬
‫מגדל המים. בואו נלך לשם.‬
‫קדימה.‬ ‫-מה זה?‬
‫למה ולריה לא רצתה לבוא?‬
‫תשכחו ממנה. היא לא יודעת איך לעשות חיים.‬
‫הבטן שלך מקרקרת?‬
‫מה אכלת? יש לך עכבר בבטן?‬
‫שתוק, טיפש.‬
‫שמעתם את זה?‬
‫זה מספר 24. לא, זה "פולמן" מספר 49-64.‬
‫הרכבות עוברות פה רק בימי רביעי.‬
‫לאן הן נוסעות?‬ ‫-ללארדו.‬
‫באיזו שעה הן מגיעות לשם?‬ ‫-22:25.‬
‫איך אתה יודע כל כך הרבה?‬
‫אבא שלי נתן לי לוח זמנים.‬ ‫אני קורא אותו מדי פעם.‬
‫אתם רואים את הדבר ההוא שם מאחורה?‬ ‫-מה?‬
‫אין לכם מושג. בואו.‬
‫בוא, קצאל.‬
‫מגרד לו. גם לי.‬
‫הוא ממש כמוני.‬
‫בוא כבר.‬
‫תעבור מלמעלה.‬
‫תודה.‬ ‫-בוא.‬
‫תישאר כאן ותשמור.‬ ‫-בואו הנה.‬
‫מה זה?‬ ‫-זה השטח של הבוס של האבא שלי.‬
‫כל זה?‬ ‫-אפילו יותר מזה. הוא נמשך עד מעבר לאופק.‬
‫יש לו באר,‬ ‫סוסים ועובדים. לשמוק הזה יש הכול.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫זה ממש ענק.‬
‫זה נראה כמו ארמון.‬ ‫-אל תהיה טיפש. אין ארמונות במקסיקו.‬
‫ארמון המושל.‬ ‫-זה לא ארמון אמיתי.‬
‫מה?‬
‫כבר אכלתם?‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫בואו ניכנס.‬
‫אלוהים.‬
‫זה כל כך טעים.‬
‫יין.‬
‫קחו. אני הולך לבדוק מה עוד יש במזווה.‬
‫מישהו פרץ לבית! לורנסו!‬
‫חואן, מישהו פרץ לבית!‬
‫הנה הם! חואן!‬
‫רוצו!‬ ‫-הם הלכו לשם.‬
‫הם הלכו לשם.‬ ‫-מי הם היו?‬
‫כמה ילדים.‬
‫היי, אל תירה.‬ ‫-זה שטח פרטי.‬
‫אלה ילדים, לורנסו.‬ ‫-לא, חואן. אלה גנבים.‬
‫רוצו!‬
‫חשבתי שאתה לא רעב, טוארטו.‬
‫זה בגלל שנבהלתי.‬
‫תראו משהו.‬
‫הם עשויים מכסף.‬
‫גנבת אותם?‬ ‫-הבוס הוא הגנב.‬
‫אם נמכור אותם,‬ ‫יהיה לנו מספיק כסף בשביל ללכת לקרקס.‬
‫חשבתי שהקרקס הוא לטיפשים.‬
‫אתה רוצה קצת?‬ ‫-תן לי.‬
‫אתה רוצה?‬ ‫-לא.‬
‫אני הולך.‬
‫בוא נלך, טוארטו.‬ ‫-חכה לי.‬
‫יישאר לי יותר.‬
‫טוב, סיימתי הכול.‬
‫איך היה?‬
‫מה נראה לך? היה מדהים. כיף חיים.‬
‫להתראות.‬ ‫-ניפגש מחר.‬
‫למעשה, אני חושבת שזה היה אמיץ מאוד מצידך.‬
‫מה? לסגור בתי ספר?‬ ‫-לא.‬
‫להיות פניו של המשרד.‬
‫הייתי רוצה להיות פנים…‬
‫מאושרים יותר.‬
‫להתראות מחר.‬ ‫-ניפגש מחר.‬
‫נראה לי שהמנהל מרוצה ממך מאוד.‬
‫הוא כבר הלך?‬ ‫-כן, די מזמן.‬
‫הייתה לו פגישה עם ארוחת הצהריים.‬ ‫-שוב?‬
‫נראה שעבודתו היא לאכול.‬
‫הוא נפגש עם אנשים‬ ‫לארוחות בוקר, צהריים וערב.‬
‫ככה זה בפוליטיקה.‬
‫ולעניין פוליטיקה, כבר אכלת ארוחת ערב?‬
‫אתה רוצה לצאת לאכול משהו?‬ ‫-את מזמינה אותי לארוחת ערב?‬
‫לא, אני אומרת שנלך ביחד, אבל אתה תשלם.‬
‫בוא נלך.‬ ‫-לא, כבר יש לי תוכניות.‬
‫עם מי?‬
‫אני צוחקת איתך.‬
‫בסדר. ניפגש מחר.‬
‫נשמע לי טוב.‬
‫ליל מנוחה.‬ ‫-גם לך.‬
‫אתם רוצים עוד משהו?‬ ‫-את החשבון.‬
‫בוא לאכול ארוחת בוקר, בן.‬
‫היא מוכנה כבר. היא תתקרר.‬
‫הכנת שיעורי בית?‬
‫שיעורי הבית!‬
‫מה? לא חיפשת שום דבר?‬
‫איקאל.‬ ‫-אני חייב ללכת.‬
‫ילד!‬
‫בוא, קצאל.‬ ‫-שמור על עצמך.‬
‫בסדר.‬
‫תירגע.‬
‫זה בשביל שיעורי הבית שלי.‬
‫לך מפה!‬
‫איחרת. מה יש לך שם?‬
‫שום דבר. זאת הפתעה.‬
‫בבקשה, תגיד לנו מה זה.‬
‫איפה צ'יקו?‬ ‫-הוא לא יבוא.‬
‫הוא חולה?‬
‫כן, משהו כזה.‬
‫בוקר טוב. שבו, ילדים.‬
‫בואו נתחיל בשיעור, ילדים.‬
‫טוב מאוד. בוקר טוב, ילדים.‬
‫בוקר טוב, המורה.‬
‫הבאתם את שיעורי הבית שלכם?‬ ‫-כן!‬
‫טוב מאוד.‬
‫התלמידים שהביאו יצורים חיים‬
‫יחזירו אותם לסביבתם הטבעית.‬
‫כי מה אנחנו צריכים לכבד תמיד?‬
‫את הטבע!‬ ‫-את הטבע!‬
‫טוב מאוד. נתחיל בך, מר רודריגז. בוא הנה.‬
‫אתה יכול להראות לנו מה מצאת?‬ ‫-בזהירות, כי הוא עלול לברוח.‬
‫בוא נראה. תתקרבו.‬
‫טוב מאוד. בואו הנה.‬
‫טוב מאוד.‬
‫בואו נראה.‬
‫-זה ממש יפה.‬
‫איזה יופי. זה פרפר.‬ ‫-בדיוק.‬
‫זאת דנאית מלכותית. טוב מאוד.‬
‫בואו נלמד על הדנאית המלכותית.‬
‫ידעתם שהדנאית המלכותית‬
‫עפה כל הדרך מקנדה עד למקסיקו?‬
‫לא!‬
‫זהו אחד החרקים הכי מעניינים בטבע.‬
‫היא מזכירה לי אותך קצת.‬
‫אני יכולה לראות אותך עובר ממקום למקום,‬
‫מצפון לדרום, בעבודתך במסילות הרכבת בארצנו.‬
‫מה דעתך?‬
‫תודה, המורה.‬ ‫-טוב מאוד.‬
‫טוב, בואו נראה.‬
‫בוא נראה, איקאל.‬
‫למה אתה שקט כל כך? מה יש לך שם?‬
‫שום דבר.‬ ‫-למה אתה מתכוון?‬
‫בוא הנה. בוא.‬
‫אוי, איש צעיר.‬
‫בוא נראה. תן לי את זה.‬
‫איכס!‬ ‫-הוא לקח את החרק הזה מהשירותים בבית שלו.‬
‫אתה זה שיצא מהשירותים.‬ ‫-שקט!‬
‫שקט!‬
‫אל תצחקו.‬
‫מה אתה רואה כאן, איקאל?‬
‫חרק נוראי.‬ ‫-אני לא רואה חרק נוראי.‬
‫אני רואה יצור חי מופלא.‬
‫זאת סלמנדרה. תסתכלו מקרוב. יופי.‬
‫זהו אחד היצורים הכי מרתקים שקיימים.‬
‫זאת סלמנדרה. היא יפה, נכון?‬
‫זהו יצור חי מיוחד מאוד.‬
‫מיוחד מאוד?‬ ‫-כן, מיוחד מאוד.‬
‫האם ידעתם שסלמנדרות‬
‫יכולות לחיות כמעט בכל מקום?‬
‫זכור את זה תמיד.‬
‫כל עוד אתה חי,‬
‫תוכל להפוך לכל מה שתרצה.‬
‫ותוכל לחיות היכן שתרצה.‬
‫אתה חי,‬
‫אז נהל את חייך בתבונה.‬
‫בחר את מה שאתה רוצה בקפידה…‬
‫כדי שתוכל להיות מאושר.‬
‫אתם יודעים שלחיות האלו יש שם נוסף?‬
‫לא.‬
‫טריטונים.‬
‫אתה יודע מהו טריטון?‬
‫שיעורי הבית שלך הם לברר את זה.‬
‫תודה, המורה.‬ ‫-עבודה מצוינת, איש צעיר.‬
‫מצוינת.‬ ‫-תודה, המורה.‬
‫טוב מאוד.‬
‫נעבור הלאה. בואי הנה, דיאניטה.‬
‫נראה מה הבאת. מה זה?‬
‫מה התוכנית שלך?‬
‫אתה תתחפש לליצן? כי אתה מעולה בזה.‬
‫"אני אעשה בשבילך קסם, ולריה."‬
‫כן, אני אתחפש לליצן, ואתה לחמור.‬
‫שלום!‬
‫אני מניחה שבאתם לקנות כרטיסים.‬
‫נכון.‬ ‫-בואו הנה.‬
‫גברת,‬
‫את יודעת אם הקוסם ישלוף שפן מהכובע?‬
‫אתם לא מדברים עם גברת.‬
‫אתם מדברים עם הקוסמת!‬
‫אישה קוסמת?‬ ‫-ולא סתם קוסמת. קוראים לה אתיראה הקוסמת.‬
‫היא יצרה את המופע הזה,‬ ‫שכבר נדד בכל רחבי העולם.‬
‫ספרד,‬
‫צרפת, יפן,‬
‫סין…‬ ‫-ומי את?‬
‫דיאמנטינה,‬
‫יד ימיני.‬
‫וגם יד שמאלי.‬
‫היא ידועה ביופייה בכל העולם.‬
‫אני רצינית.‬ ‫-איך את יודעת כל כך הרבה שפות?‬
‫קסם ופנטזיה הן שפות בין-לאומיות.‬
‫החבר שלי רוצה לדעת אם תשלפי שפן מכובע.‬
‫הוא יזמין את הילדה שהוא מחבב.‬ ‫-תשתוק!‬
‫תביא את החברה העתידית שלך.‬
‫זה מופע שהיא לא תשכח לעולם.‬
‫לעולם.‬
‫אז תקנו כרטיסים, או לא?‬
‫רק אם תשלפי שפן מכובע.‬
‫זה משיב על השאלה שלך?‬
‫כמה עולים הכרטיסים?‬ ‫-250.‬
‫רק רגע.‬
‫בוא הנה.‬
‫תראה.‬
‫תפוס אותו.‬
‫מה זה?‬ ‫-שובר של שניים במחיר אחד.‬
‫תודה!‬ ‫-בבקשה.‬
‫להתראות.‬ ‫-תודה! להתראות!‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות, קוסמת!‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫מאתיים וארבעים…‬
‫איקאל.‬
‫לך לישון, בן שלי.‬
‫בסדר.‬ ‫-כבר צחצחת שיניים?‬
‫כן, אימא.‬
‫כבה את האור.‬
‫לך לישון.‬
‫לא אמרת אפילו מילה אחת‬ ‫מאז שחזרת הביתה, תומס.‬
‫מה קרה?‬
‫אתה בסדר?‬
‫שמועות רבות מתרוצצות בצוות.‬
‫איש אינו יודע עד מתי תהיה לנו עבודה.‬
‫כמעט סיימנו את הקטע.‬ ‫-האנשים מהאיגוד אמרו משהו?‬
‫הם אומרים שהממשל הזה‬ ‫מחפש דרכים לקצץ בהוצאות.‬
‫תומס.‬
‫אתה יודע שגם אני יכולה לעבוד, נכון?‬
‫אני לא יודע איך נסתדר,‬ ‫אבל את לא תעבדי לפני שתחלימי לגמרי.‬
‫אני אהיה בסדר.‬
‫אנחנו נהיה בסדר.‬
‫חוץ מזה…‬
‫אני מרגישה שהמקום הזה טוב בשבילי.‬
‫נראה שהוא טוב גם בשביל איקאל.‬
‫אני אעזור לך עם הכלים.‬
‫כולם מוכנים.‬ ‫-תרימו!‬
‫השמש יוקדת.‬ ‫-כן, ממש חם.‬
‫מי שרוצה לנוח, שילך הביתה.‬ ‫אנחנו חייבים לסיים את הקטע.‬
‫בוא נעשה הפסקה, בוס. השמש חמה מאוד.‬
‫תומס מאצ'וקה והרעיונות שלו. בסדר.‬
‫הצוות הזה יכול לצאת להפסקה.‬
‫אתם תשלימו את הזמן כשיהיה פחות חם.‬ ‫-תודה, בוס.‬
‫תודה, בוס.‬
‫דומינגס…‬
‫אתה יכול לעשות לי טובה?‬ ‫-כן.‬
‫תגיד לי מה כתוב כאן.‬
‫"לאבא שלי,‬
‫"מבנו איקאל."‬
‫ארמון הנפלאות‬
‫פותח את שעריו בפני ילדים ומבוגרים.‬
‫אל תחמיצו את ההופעה המרתקת.‬
‫ארמון הנפלאות פותח את שעריו. בואו לראות!‬
‫להתראות!‬
‫ההפסקה הסתיימה, ילדים!‬
‫בואו!‬
‫למה לכם ללכת לקרקס,‬ ‫כשהמקום הזה נראה כמו קרקס?‬
‫את זה.‬
‫אתה עצוב בגלל הקרקס?‬
‫לא נורא. זה פשוט עולה יותר מדי כסף.‬
‫תראי,‬
‫אני פשוט…‬
‫רציתי…‬
‫לעשות בשבילך קסם.‬
‫אני אראה לך קסם.‬
‫תן לי את חוברת הקאלימן שלך.‬
‫עכשיו שים לב, כי אני אגרום לה להיעלם.‬
‫תעצום עיניים.‬
‫קדימה, עצום אותן.‬
‫היי!‬
‫מהו הטעם של עננים?‬
‫כמו כותנה? או סוכר?‬
‫בסדר. תורך.‬
‫אני בחרתי. תבחרי כל מה שתרצי.‬
‫כמו כותנה.‬
‫זה לא נחשב.‬ ‫אני כבר בחרתי את זה. תבחרי משהו אחר.‬
‫יום אחד, משחק הילדים הזה ישעמם אותך.‬
‫ישעמם אותך לשבת כאן‬ ‫ולדמיין את המראה והטעם של עננים.‬
‫ולריה,‬
‫אף פעם לא ישעמם אותי לשחק איתך.‬
‫אני אוהב לשחק איתך.‬
‫צאו החוצה! קדימה!‬
‫צאו החוצה!‬
‫נו כבר, צאו החוצה!‬
‫המורה נתנה לנו המון שיעורי בית.‬
‫המון.‬
‫אני אוהב היסטוריה.‬
‫על מה הוא מסתכל?‬ ‫-על מה אתה נובח, קצאל?‬
‫היי, חברים.‬
‫מה קרה לפרצוף שלך?‬ ‫-נפלתי.‬
‫על אגרוף של מישהו?‬ ‫-לא.‬
‫למה לא באת לשיעור?‬ ‫-יש לי משהו בשבילך, ולריה.‬
‫חכי רגע.‬
‫המורה שאלה עליך.‬
‫אחר כך תראו לי מה שכתבתם בשיעור.‬
‫קחי.‬
‫זה כרטיס לארמון הנפלאות!‬
‫תודה.‬
‫יש לי כאן עוד משהו קטן.‬
‫זה בשביל טוארטו.‬
‫מה, בשבילי?‬ ‫-ברור.‬
‫חשבתי שהקרקס הוא לטיפשים.‬
‫יש לי משהו גם בשבילך, תולעת.‬
‫תודה.‬
‫אהבתי. זה יפהפה.‬
‫- ארמון הנפלאות -‬
‫שלום!‬
‫קחי.‬
‫קח.‬
‫-תודה.‬
‫מאיפה יש לך כל כך הרבה כסף?‬ ‫-מעבודה.‬
‫איפה?‬ ‫-בשטח של הבוס.‬
‫כל הכבוד!‬
‫חברה שלי!‬ ‫-גבירותיי ורבותיי, בנות ובנים.‬
‫ברוכים הבאים לארמון הנפלאות,‬
‫המקום שבו מתגשמים חלומות.‬
‫כל הכבוד!‬
‫בלילה היפה הזה אני רוצה‬ ‫להזמין אתכם למסע בין הכוכבים.‬
‫הנה רולדאן,‬
‫איש האוויר!‬
‫תנו לו מחיאות כפיים!‬ ‫-בראבו!‬
‫בראבו!‬
‫למה אתה לא צוחק?‬
‫ליצנים לא מצחיקים אותי.‬
‫איך הם גורמים לך להרגיש?‬ ‫-עצוב.‬
‫וכעת, דיאמנטינה תבצע‬ ‫את אחד הפעלולים המפחידים ביותר‬
‫בעסקי השעשועים.‬
‫אנא שמרו על השקט כדי שהיא תוכל להתרכז.‬
‫מה הבעיה?‬ ‫-אני לא יכול להסתכל.‬
‫כסה את העיניים שלך‬ ‫ואני אגיד לך כשזה יסתיים.‬
‫וכעת, אחת מאמניות האשליה‬ ‫המסתוריות ביותר במקסיקו ובאמריקה הלטינית.‬
‫היא נסעה בכל רחבי העולם.‬
‫מהעיר המיסטית אזטלאן, זוהי אתיראה הקוסמת!‬
‫מה היא תעשה?‬
‫יחתכו אותה לשניים עכשיו.‬
‫הרגליים שלה יהיו‬ ‫היכן שהידיים שלה צריכות להיות.‬
‫תחזירי אותה, אתיראה.‬
‫זה רק קסם.‬
‫אפילו אם זה רק קסם,‬ ‫לא הייתי רוצה שיחתכו אותי לשניים.‬
‫ועתה,‬
‫הרגע שהכי אהוב עליי.‬
‫דיאמנטינה…‬
‫תראו, כובע!‬
‫אם היא תשלוף ממנו שפן, אני אמות.‬
‫אתיראה, שפן.‬
‫מה זה?‬
‫השפן!‬
‫לא!‬ ‫-להתראות.‬
‫אנחנו רוצים שפן!‬
‫מה יש לנו כאן?‬
‫בראבו!‬
‫תודה!‬
‫ברוכים הבאים לארמון הנפלאות.‬
‫אחותי לא תאמין לי כשאספר לה.‬
‫בפעם הבאה שהקרקס יבוא, נזמין גם אותה.‬
‫איך השגת את הכרטיסים, צ'יקו?‬
‫זה לא עניינך.‬
‫איפה השגת אותם?‬
‫אל תהיה חטטן!‬
‫מה גנבת?‬ ‫-מה הבעיה שלך, דפוק אחד?‬
‫תתנצל.‬
‫תתנצל!‬ ‫-לא!‬
‫אתה תתנצל.‬
‫תכריח אותי.‬ ‫-גמד טיפש!‬
‫הנה הוא!‬
‫בוא הנה, בלונדיני! בוא הנה, חתיכת חרא!‬
‫אוי, לא. מה נעשה עכשיו?‬
‫בואו נלך לספר על זה למורה חאורחינה.‬ ‫-לא, בואו נלך הביתה.‬
‫אסור לנו להשאיר אותו לבד.‬ ‫בואו נלך להזעיק עזרה.‬
‫תפוס אותו!‬
‫עצור, מנוול! תירגע!‬
‫תירגע.‬
‫אל תזוז, חתיכת חרא!‬
‫מה אתם רוצים?‬ ‫-אל תזוז! בוא איתנו.‬
‫זוז כבר.‬ ‫-שמוק.‬
‫הילד הזה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫הוא לבדו. אין לו אף אחד.‬
‫הוא טיפוס שלילי. הוא עלול לסכן את איקאל.‬
‫הוא יצטרך להחליט בעצמו מה טוב בשבילו.‬
‫זה כולל את החברים שלו.‬ ‫-לא.‬
‫אתה צריך לדבר איתו, תומס.‬
‫הוא לא מקשיב לי.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫הוא בסדר.‬ ‫-מי עושה משהו כזה?‬
‫כולנו נוכל לעזור לו להשתפר.‬
‫בבקשה, רבותיי.‬ ‫-איקאל.‬
‫לילד הזה אין הרבה אפשרויות.‬ ‫בבקשה, תחשבו על זה.‬
‫מה הם אומרים?‬ ‫-זה עניין למבוגרים.‬
‫הם מדברים על חבר שלי.‬
‫מה אתם רוצים מאיתנו?‬
‫בואו לדבר עם הבוס ביחד איתנו.‬
‫עם הבוס?‬ ‫-כן.‬
‫למה הוא הסתבך עם האיש הזה?‬ ‫-כי הוא היה רעב.‬
‫ומה נגיד לו?‬
‫נבקש ממנו לשחרר אותו.‬ ‫נגיד שאנחנו ערבים לו, בסדר?‬
‫למה שבעל השטח‬ ‫יקשיב לחבורה של פועלים בורים?‬
‫אומרים שמשהו גדול‬ ‫עומד לקרות בעיר הזאת, גברתי המורה.‬
‫לכן אנחנו מתקנים את המסילה.‬
‫אנחנו לא רוצים בעיות.‬
‫הוא יכול להיות בנו של כל אחד מכם.‬
‫- קאלימן -‬
‫גברתי המורה,‬
‫אנחנו מצטערים. אני מקווה שאת מבינה.‬
‫היינו רוצים לעזור…‬
‫אבל אנחנו לא יכולים.‬
‫לילה טוב.‬
‫לילה טוב, גברתי המורה.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫בבקשה…‬
‫צ'יקו!‬
‫למה אתה כאן? לך לפני שיראו אותך.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫נראה לי שישחררו אותי.‬ ‫-כולם דואגים לך.‬
‫באמת?‬ ‫-כן. הם שאלו עליך.‬
‫הבוס האידיוט חושב‬ ‫שהוא יפחיד אותי, אבל זה לא יקרה.‬
‫הבאתי לך משהו.‬ ‫-מה? משוף שיעזור לי לברוח?‬
‫מתנה למנהיג הכנופיה.‬
‫טמאלס וחוברת של קאלימן.‬
‫זה ממש טעים.‬
‫אתה כזה תולעת.‬
‫שקט!‬
‫כדאי שאלך.‬
‫איקאל…‬
‫תודה שאתה חבר שלי.‬
‫שמור על עצמך.‬
‫תומס,‬
‫הילד ער.‬
‫בוקר טוב.‬
‫תודה.‬
‫בוקר טוב, אבא.‬
‫בוא, בן. שב. אנחנו רוצים לדבר איתך.‬
‫אני רק הבאתי לו מתנה.‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫שב.‬ ‫-זה שום דבר.‬
‫תראה, בן. אני יודע שקשה מאוד‬
‫לעבור ממקום למקום כל הזמן.‬ ‫-אנחנו עוברים שוב?‬
‫חכה. תן לאביך לסיים לדבר.‬
‫ביקשתי מהאיגוד לשים אותי במקום קבוע.‬
‫הם סירבו.‬
‫אז אימא שלך ואני הגענו להחלטה חשובה מאוד.‬
‫זה לא יהיה קל,‬
‫אבל אני חושב שמוטב כך לכולנו.‬
‫אנחנו נעבור מכאן.‬
‫אתה לא מרוצה?‬
‫אני לא רוצה לעבור העירה, אלא להישאר כאן.‬
‫מי אמר שנעבור העירה?‬
‫אבא שלך יתפטר מהעבודה שלו, בן.‬ ‫-אנחנו נגור בעיירה הזאת‬
‫עד שתסיים ללמוד בבית הספר היסודי.‬ ‫-באמת?‬
‫באמת. אתה שמח?‬ ‫-כן!‬
‫תודה.‬ ‫-אתה ממש חזק עכשיו, בן.‬
‫שמעת, קצאל?‬
‫אנחנו לא עוזבים. אנחנו נשארים!‬
‫אני אספר לכולם.‬
‫אנחנו נשארים!‬
‫בוא!‬
‫אנחנו נשארים!‬
‫אנחנו לא עוזבים!‬
‫אנחנו נשארים!‬
‫אתיראה!‬
‫אתיראה.‬
‫נחשי מה.‬ ‫-מה?‬
‫אנחנו נשארים!‬
‫כבר לא נגור בקרון הרכבת.‬
‫זה נשמע נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו ניפגש בשנה הבאה.‬ ‫-ברור, ניפגש בשנה הבאה.‬
‫אם נצליח לצאת מפה. תראה את זה.‬ ‫-כן.‬
‫ולריה!‬
‫-היא שם.‬
‫איקאל!‬ ‫-ולריה!‬
‫אנחנו נשארים!‬ ‫-איך?‬
‫אבא שלי יתפטר מהעבודה שלו.‬
‫אני אספר לך אחר כך!‬ ‫-להתראות!‬
‫אני הולך לספר לכולם!‬ ‫-בסדר.‬
‫בוא, קצאל!‬ ‫-להתראות.‬
‫איקאל.‬
‫צ'יקו.‬
‫ברחת?‬ ‫-לא.‬
‫שחררו אותי.‬
‫המשפחה שלי תישאר ותגור כאן, צ'יקו.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כשאני זז, אפילו התחת שלי כואב.‬
‫נבקש מטוארטו לעשות לך עיסוי שם.‬
‫אל תצחיק אותי, אידיוט.‬
‫מי הרביץ לך?‬
‫האנשים של הבוס.‬
‫אני רוצה לעזוב ואתה רוצה להישאר.‬
‫מה שהוא גן עדן לאחד הוא גיהינום לאחר.‬
‫טוב. בוא נלך. מתחיל להיות מאוחר.‬
‫לך אתה.‬
‫אני אישאר כאן.‬
‫אני לא אחזור לבית של אבא שלי.‬
‫אז מה תעשה?‬
‫אתה יכול לגור בבית הספר, עם קצאל.‬
‫המורה חאורחינה תשמח מאוד לראות אותך.‬
‫אתה בטוח בזה?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, כדאי שאזוז.‬
‫אימא שלי תרביץ לי ומתחיל להיות ממש מאוחר.‬
‫בקש מטוארטו לעשות לך עיסוי בתחת.‬
‫הלכתי.‬
‫קצאל.‬ ‫-איקאל…‬
‫אני שמח שאתה נשאר.‬
‫הוגו.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב. תהיתי מאיפה הרעש מגיע.‬
‫הגעת מוקדם מאוד.‬ ‫-כן, כנראה.‬
‫יש משהו חדש היום?‬ ‫-לא, נמשיך לעבוד על תוכנית הפיתוח החדשה.‬
‫התוכנית הזאת מפתחת אצלי רק סיוטים.‬
‫בוקר טוב.‬
‫- משרד החינוך הציבורי -‬
‫בוקר טוב.‬
‫מירנה, יש מישהו אצל הבוס?‬ ‫-לא, אבל הוא עסוק.‬
‫אני נכנס.‬ ‫-לא, חכה! אני אקבל נזיפה.‬
‫מה עכשיו? למה אתה לא דופק בדלת?‬
‫סליחה, אדוני.‬ ‫-תודה, מירנה.‬
‫אני מצטער.‬
‫אדוני…‬
‫צר לי, אבל אני לא יכול לעשות את זה.‬
‫ולנסואלה, אני יודע שזאת‬ ‫עבודה קשה, אבל זה לטובת הכלל.‬
‫בבקשה, תסתכל עליהם.‬ ‫-כן, כל מה שאנחנו עושים‬
‫הוא כדי שיהיה להם עתיד טוב יותר.‬
‫אבל העתיד הוא משהו מרוחק מאוד‬ ‫בשביל הילדים האלה. יש להם רק את ההווה.‬
‫אני אחזור אחר הצהריים.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫ולנסואלה, אתה לא מבין‬ ‫את המשמעות של הרפורמה הפדרלית.‬
‫זה לא קל, וכל אחד צריך להקריב משהו.‬
‫אתה, אני והילדים בבית הספר הזה.‬
‫אז שלח מישהו אחר.‬ ‫-אין אף אחד אחר. זה התפקיד שלך.‬
‫אבא!‬
‫בן!‬
‫תודה רבה, אבא.‬
‫אני אוהב אותך מאוד.‬
‫גם אני אוהב אותך מאוד, ילד.‬
‫אני אהיה תלמיד טוב.‬
‫אתה תתגאה בי.‬
‫אני כבר גאה בך, בן.‬
‫בוא נשיר.‬
‫"אני מוכר שעועית!‬
‫"טוב, אתה באפיסקו"‬
‫אני יודע שרבים מכם‬ ‫רוצים לעזוב את העיירה הזאת.‬
‫כמה מכם…‬
‫כבר ביקשו העברה.‬
‫אבל זה לא יקרה לפני שנסיים את הקטע הזה.‬
‫אבל בוס, זה מסוכן.‬ ‫-נכון מאוד.‬
‫יהיה אשר יהיה,‬ ‫אנחנו נסיים כאן עד לסוף החודש.‬
‫מתכננים דברים גדולים באזור הזה,‬
‫אבל הם לא יקרו לפני שנסיים.‬
‫אם זה לא מוצא חן בעיני מישהו,‬ ‫אתם יודעים את הדרך החוצה.‬
‫אתה, תומס מאצ'וקה.‬
‫אתה תמיד מבקש הפסקות,‬
‫אז תן דוגמה.‬
‫קדימה!‬
‫בואו נעשה את זה.‬
‫בואו.‬
‫בואו, כולם!‬
‫זה לא כאילו שתתכווצו בכביסה, אנשים.‬
‫קדימה!‬
‫"כל…‬
‫"כל אדם…"‬
‫תסלחו לי לרגע, ילדים.‬
‫המורה?‬
‫אני יכול להקריא?‬
‫כן, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫שימו לב למה שהחבר שלכם מקריא.‬
‫"כל אדם…‬
‫"נמצא לבדו‬
‫"בליבו של כוכב הלכת.‬
‫"בדיוק כמו קרן שמש…‬
‫"כאשר…"‬ ‫-המורה, כמה אנשים מתקרבים לבית הספר.‬
‫הם באים לכאן.‬ ‫-טוב, תמשיך. ואתם, שימו לב.‬
‫"הוא היה פתוח רק בקושי,‬
‫"האינדו…"‬
‫גברתי המורה, את יכולה לבוא, בבקשה?‬ ‫-ברור.‬
‫נראה לך שלא הרגשתי?‬
‫מה?‬ ‫-שאתה עוזר למורה.‬
‫איקאל.‬
‫בוא איתי, בבקשה.‬
‫בוא, ילד. אני אקח אותך אל אימא שלך.‬
‫איקאל!‬
‫בן שלי.‬
‫אבא!‬
‫בוא, בן. עזור לי, בבקשה.‬
‫אתה תיהנה בחברתם של הדודנים שלך.‬
‫אני לא זוכר אותם בכלל.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל אני בטוחה שתיהנה בחברתם.‬
‫למה שלא נישאר כאן?‬
‫כי כולנו עוזבים, איקאל.‬
‫אנחנו נהיה בסדר.‬
‫אנחנו נהיה בסדר, בן שלי.‬
‫זה בסדר. מותר לך לבכות.‬
‫בכה אם אתה רוצה, איקאל.‬
‫בכה כמה שאתה צריך, בן.‬
‫אנחנו יכולים לקחת את קצאל איתנו?‬
‫לא.‬
‫אני לא יכול להשאיר אותו לבדו. הבטחתי לו.‬
‫אבל קצאל יהיה עם המורה.‬
‫הוא לא יהיה לבדו.‬
‫והחברים שלך יעזרו לטפל בו.‬
‫ולאחר שנסתדר שם,‬
‫תוכל לבוא לבקר אותם.‬
‫אני לא רוצה לחזור לכאן.‬
‫קדימה!‬
‫אנחנו זזים בעוד שעתיים, אנשים.‬
‫קדימה! תזדרזו!‬
‫בעוד שעתיים!‬
‫אני אתפלל לבתולה‬ ‫כדי שתשמור עלייך ועל הבן שלך, לוסרו.‬
‫תודה, טוניה.‬
‫אני הולכת לבדוק אם בעלי ארז הכול.‬ ‫-בסדר.‬
‫אנטוניה, תודה רבה לך על הכול.‬
‫איקאל!‬ ‫-על לא דבר.‬
‫ניפגש אחר כך.‬ ‫-איקאל!‬
‫להתראות, איקאל.‬ ‫-איקאל!‬
‫להתראות.‬
‫איקאל! למורה חאורחינה יש הפתעה בשבילך.‬
‫בוא.‬
‫אני לא יכול. אנחנו תכף זזים.‬
‫בחייך, בוא.‬ ‫-כן, בוא כבר.‬
‫זה בסדר. לך להיפרד.‬
‫עדיין יש לנו קצת זמן.‬
‫תן לי את זה.‬
‫אחזור מהר.‬ ‫-בסדר.‬
‫קדימה.‬ ‫-בוא נזוז.‬
‫תזדרזו, או שאני אגיע לפניכם!‬
‫המורה! הבאנו אותו!‬
‫הוא כאן.‬ ‫-הבאנו את איקאל.‬
‫בוא הנה, איקאל.‬
‫החלטנו להקדים את הצילום הכיתתי,‬ ‫כדי שגם אתה תופיע בתמונה. בוא.‬
‫ילדים, איקאל פה.‬ ‫-שלום, איקאל!‬
‫גשו למקומותיכם, כמו בחזרות.‬
‫אהבת את ההפתעה?‬
‫וזה הדובדבן שבקצפת.‬
‫צ'יקו, באת!‬ ‫-חשבת שאני לא רוצה להופיע בתמונה?‬
‫קצאל!‬
‫בסדר.‬
‫זהו זה, דון אלחנדרו. אנחנו מוכנים.‬
‫אחת, שתיים…‬
‫צ'יז!‬
‫תיכנס.‬
‫אתה תסתדר נפלא בעיר. חכה ותראה.‬
‫למה אתה עצוב? מה קרה?‬
‫שכחת?‬
‫כבר אמרתי לך.‬
‫אתה טריטון.‬
‫הלטאה?‬ ‫-לא.‬
‫מישהו שיכול להסתגל‬
‫ולשרוד בכל מקום.‬
‫ידעת שטריטון הוא עוד משהו?‬
‫אצל היוונים,‬
‫הוא היה אל הימים.‬
‫לעולם אל תמעיט בערכך, איקאל.‬
‫אתה מבטיח?‬
‫בסדר.‬
‫אתם תתגעגעו אליי?‬
‫אתה יודע משהו?‬
‫כשאיבדתי את הבן שלי…‬
‫נפער פה חור ענק.‬
‫אתה מזכיר לי אותו מאוד.‬
‫אתה איש צעיר ומבריק. אל תשכח את זה.‬
‫יש לי מתנה בשבילך, עכשיו כשאתה יודע לקרוא.‬
‫ז'ול ורן. זה הספר שאני הכי אוהבת.‬
‫טוב…‬
‫כדאי שתלך. אימא שלך בטח מחכה לך.‬
‫המורה…‬
‫תודה.‬
‫אתה מוכן?‬
‫בוא נזוז.‬
‫אתה רעב?‬
‫לא.‬
‫אם תהיה רעב, תגיד לי.‬ ‫-כן, אימא.‬
‫רשות הרכבות המקסיקנית הלאומית‬ ‫מכריזה על יציאתה של הרכבת שתעבור‬
‫בטפטיטלה, אפיסקו,‬
‫טלאהואפאן,‬
‫טקוקו,‬
‫והיעד הסופי, מקסיקו סיטי,‬
‫תחנת בואנויסטה.‬
‫איקאל!‬
‫בוא הנה.‬
‫איקאל!‬
‫ולריה!‬
‫להתראות, ולריה!‬ ‫-להתראות!‬
‫להתראות!‬
‫להתראות, איקאל!‬
‫להתראות, טוארטו!‬
‫להתראות, איקאל!‬
‫להתראות, צ'יקו!‬
‫איקאל!‬
‫קצאל…‬
‫להתראות, איקאל.‬
‫- בית הספר מאלינאי טפנפאטל -‬
‫מה נראה לך שאיקאל עושה?‬ ‫-הוא בטח הגיע כבר.‬
‫נראה לכם שהוא זוכר אותנו?‬
‫ברור. הוא יהיה חבר שלנו תמיד.‬
‫בשבילי הוא תמיד יהיה תולעת.‬
‫פאקאל!‬ ‫-פאקאל.‬
‫בוא הנה.‬
‫פאקאל.‬ ‫-פאקאל!‬
‫שלום, יפהפה.‬
‫פאקאל?‬
‫אחר צהריים טובים.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫אחר צהריים טובים.‬
‫הוגו…‬
‫הוגו ולנסואלה.‬
‫המפקח.‬
‫אני מתנצלת על מצבו של המקום הזה.‬
‫מאז מותה של המנהל, בית הספר התדרדר.‬
‫כפי שאתה רואה, בית הספר זקוק למשאבים רבים.‬
‫זה קרה לפני זמן רב?‬ ‫-מה?‬
‫מותה של המנהלת.‬
‫בינואר ימלאו שבע שנים למותה.‬
‫תסתכלי.‬
‫באת לסגור את בית הספר.‬
‫אל תקבלי את זה באופן שלילי. זה חלק מ…‬
‫תוכנית פיתוח.‬
‫מאיפה יש לך את זה?‬
‫זה היה בתיק.‬
‫אתה כזה תולעת.‬
‫אני מצטער.‬
‫תסלחי לי.‬
‫למדתי הנדסה חקלאית…‬
‫אבל חזרתי לכאן והחלטתי לנהל את בית הספר.‬
‫מה קרה לקצאל?‬
‫הוא הזדקן ומת.‬
‫הכלב שראית בבית הספר‬
‫נקרא פאקאל.‬
‫הוא הנכד שלו.‬
‫למה שינית את שמך?‬
‫לאחר מה שקרה לאבא שלי,‬
‫כשהגענו העירה…‬
‫רציתי להיעלם.‬
‫נראה שהצלחת.‬
‫- כאן נח תומס מאצ'וקה, זכרו לברכה -‬
‫שמי האמצעי הוא הוגו‬ ‫ושם הנעורים של אימי הוא ולנסואלה.‬
‫לכן אנחנו זקוקים לשני שמות פרטיים‬ ‫ולשני שמות משפחה. על כל מקרה.‬
‫ואיפה טוארטו?‬
‫מה נראה לך?‬ ‫-הוא נהג קטר, נכון?‬
‫ו…‬
‫תגידי לי משהו על צ'יקו?‬
‫מה אתה רוצה שאגיד לך?‬
‫הוא הופיע בעיתון.‬
‫אמרו שזו הייתה קטטה בין גנבים,‬
‫אבל כולנו יודעים מי הרג אותו.‬
‫מה תעשה עכשיו?‬
‫יש מקום פנוי בבית הספר?‬
‫עומדים לסגור אותו.‬ ‫-אני לא יודע מי יעשה זאת. לא אני.‬
‫יפטרו אותך.‬ ‫-זה בסדר מצידי.‬
‫לא בשביל זה למדתי חינוך.‬
‫למדתי בשביל ללמד.‬
‫יש משהו בשבילך.‬
‫אל תסתכל עליי ככה, איקאל.‬
‫בוא הנה.‬
‫זה בשבילך.‬
‫פתח את זה.‬
‫קרא מה שכתוב כאן.‬
‫ואל תגיד לי ששכחת.‬
‫"בשביל הטריטון,‬
‫"איקאל מאצ'וקה."‬
‫- קאלימן -‬
‫תודה.‬
‫פפה, מה אמרנו? רק בצד הזה.‬
‫המורה, אפשר להראות לך את שיעורי הבית שלי?‬ ‫-אחרי ההפסקה, טוב?‬
‫כן, המורה.‬
‫ותיזהרי.‬ ‫-בסדר.‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬