Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
13,8 MILJARDER ÅR SEN
Efter Big Bang var universum fyllt med en slags kosmisk soppa
av väte och heliumgas.
Dessa vätgas- och heliumatomer började så småningom gå samman
och bilda stjärnor.
Stjärnorna var antagligen grupperade i galaxer.
Det var vad vi kallar det första ljuset.
Att se det första ljuset,
de första galaxerna i vårt universum.
Detta avlägsna förflutna är där skapelsen ägde rum.
När vi tittar på himlen, bortom stjärnorna i vintergatan
kan vi bara se mörker.
Vi har aldrig haft tekniken
att kunna se den första delen av universums historia.
Att kunna se tillbaka i tiden
för att se det allra första ljuset
behövs det mest avancerade teleskopet i historien.
Webb är det mest riskfyllda uppdraget i hela NASA:s historia
Det här uppdraget kan vara en teknologisk triumf
eller en hjärtskärande katastrof.
Vi placerar det största teleskopet i rymden, 1,5 miljoner km bort.
En miljon saker kan gå fel.
Det är det högsta antalet felpunkter av alla uppdrag någonsin.
Att försöka tänka det otänkbara, "Om det inte fungerar".
Det är en läskig tanke.
Alla framgångsrika uppdragstekniker som inte tror att tur var inblandat
är antingen dårar eller lögnare.
De första bilderna hjälper oss att komma närmare frågorna som:
"Var kommer vi ifrån?"
"Hur hamnade vi här?"
"Är vi ensamma?"
Det där är vår historia.
-Det är hela vår historia. -Hela vår historia finns där.
Jag inga tvivel om att det här teleskopet är vårt nästa stora steg
i vårt sökande efter liv.
Universum är så stort
att det måste finnas utvecklat medvetet liv där ute.
James Webb-teleskopet
kommer att fundamentalt förändra vårt sätt att förstå universum.
Det finns ett nytt teleskop i stan.
James Webb-teleskopet,
uppkallat efter NASA:s andra administratör,
är på väg att bli verklighet.
Det kommer att skickas upp från en rymdhamn i Franska Guyana
vilket påminner om att det inte bara är NASA:s uppdrag.
Det är ett samarbete med den europeiska rymdorganisationen
och den kanadensiska rymdorganisationen.
Efter tre årtionden och en budget på tio miljarder dollar
har projektet inte varit okontroversiellt.
Flera missöden, budgetkriser,
till och med hot från kongressen om nedläggning.
Uppskjutningen av James Webb-teleskopet är otroligt viktig för NASA.
Om nåt går fel så är det ungefär tio miljarder dollar
och mer än två decennier av arbete som har varit förgäves.
-Hur mår du? -Jag mår bra.
Thomas Zurbuchen är NASA:s vetenskapschef.
Eller dr Z, som vi också kan kalla dig.
Dagen är här.
Alla årtionden, all denna tid,
alla som jobbar med teleskopet,
och här är vi, minuter från start.
Vi har teleskopet ovanpå raketen.
Ett teleskop som mer än 10 000 personer har jobbat med på många sätt.
Och tillsammans med teleskopet, alla deras förhoppningar och drömmar
och tiotusentals forskare, några av dem inte ens födda,
som kommer att dra nytta av den här datan,
väntar på de sista minuterna av nedräkning för dess resa till rymden.
Tummen upp, alla system är redo.
T-minus 60 sekunder.
Webb, i hela NASA:s historia, är det tuffaste uppdraget.
Det var tillverkningsproblem, planeringsproblem, systemproblem,
bemanningsproblem.
Ibland såg det hopplöst ut.
Redo för nedräkning.
Tio, nio, åtta…
Jag har ofta sett på Webb som vetenskapens Apollo.
Det är en jättesvår sak som nästan är omöjlig.
Och vi gör det ändå.
Tre, två, ett, uppskjutning!
TRE MÅNADER TIDIGARE
Det var en lång väg att ta sig till uppskjutnignen.
Jag har jobbat på projektet i 15 år.
Jag känner att viktig del av min identitet som person
är mitt jobb.
För att jag älskar det, det är därför jag gör det.
Att försöka tänka det otänkbara, om det inte fungerar
och jag har lagt hela min karriär på det här
Det är en skrämmande tanke.
Redan när jag var sex eller sju år
bestämde jag mig för att jag ville bli astronom.
Jag växte upp på landet i Arkansas,
på en liten gård ute i obygden.
Det fanns inga stadsljus.
Det var väldigt mörkt och himlen var vacker.
Jag blev bara förtrollad av natthimlen när jag var barn.
UPPSKJUTNING AV HUBBLE-TELESKOPET 24 APRIL 1990
Jag gick i fyran eller femman när jag såg det.
Vi har fått klartecken
för att börja släppa de främre spärrarna.
Vi ser båda filtarna vecklas ut på solpanelen.
Det är bra.
Jag vill önska Hubble sina egna äventyr,
att det kan finna svar på fler mysterier i universum.
De bestämde sig för att rikta det mot en tom del av himlen.
För att se vad som skulle hända.
Precis som resten av världen
minns jag att jag var chockad över det vi såg.
Tomheten visade sig vara fyllt med tusentals galaxer.
Det gav oss en känsla, för första gången,
om hur gammalt universum är.
Det är ett coolt fysik-trick
att vi bokstavligen kan se tillbaka i tiden
med dessa enorma teleskop.
Teleskop är som tidsmaskiner som låter oss se universum
som det var i det förflutna.
Det låter som science fiction men det beror bara på
att ljuset tar tid att resa genom rymden.
Om man tittar på en gatlykta så tar ljuset från lyktan
en liten bråkdel av en sekund att korsa gatan och komma till ögat.
Ljuset från solen tar ca åtta minuter att nå jorden.
Föreställ dig att man tar det längre ut i rymden.
Saker som är mycket längre bort.
Ljuset tar längre tid att resa till våra teleskop.
Så vi ser dem så som de var tidigare.
Med Hubble har vi kunnat se tillbaka i det avlägsna förflutna
och se några väldigt tidiga galaxer, väldigt unga galaxer.
Men vi saknar början.
Vi saknar den första biten i första kapitlet
i den 13,8 miljarder år långa historien om universum.
Vi vill se ut i rymdens vidsträckthet
och tillbaka till tidernas början för att svara på frågorna…
DAN GOLDIN, TIDIGARE NASA-ADMINISTRATÖR
…"Hur bildades och hur bildas galaxer?"
"Finns det andra beboeliga planeter utanför vårt solsystem?"
"Är livet unikt för planeten Jorden?"
Hubble och markbaserade teleskop har gett oss en viktig start.
Men vi måste fortsätta vidare.
Och Next Generation Space Telescope, NGST
blir nästa stora steg vi tar.
Det var det som sen blev James Webb-teleskopet.
Webb är ett stort steg. Det är det största steget av alla uppdrag
vad gäller storleken på förbättringar i alla dimensioner.
Det är som alla teleskops moder.
Det var tydligt att det fanns tio mirakel som behövde ske.
Helt ny teknik som ingen tidigare skapat.
En helt ny detektor,
ett helt nytt elektroniskt system som fokuserade speglarna.
Tio stycken.
En av de viktigaste siffrorna är:
"Hur många systemkritiska felpunkter har du?"
En systemkritisk felpunkt är något som måste ske
och om det inte sker är hela uppdraget ett misslyckande.
Navigeringen har bekräftat att fallskärmen är utlöst
och vi ser markant inbromsning.
Att landa på Mars hade ungefär 80 till 90,
vilket är något av det mest riskabla vi har gjort.
Webb är tre till fyra gånger värre.
Det är jättefint. Verkligen.
Nu är flaggan uppe och man ser mönstret.
När det gäller systemkritiska felpunkter är det värre än Apollo.
Så hur många systemkritiska felpunkter har vi?
Svaret är 344.
Det är det största antalet på något uppdrag som nånsin gjorts.
Det är som ett omöjligt projekt.
MIKE MENZEL, HUVUDINGENJÖR
Det finns alltid mycket okänt i branschen, det vet vi.
I slutändan är det mitt ansvar.
Man tar det bästa beslutet man kan
med information man har.
Men man är medveten om
att det alltid finns en risk med såna beslut.
-Cat? -Ja.
Ta det lugnt.
Under de senaste 24 åren har jag fokuserat på det här uppdraget.
Det är som ett andra barn.
Mina barn har aldrig känt till något annat än James Webb-teleskopet
sen de var omkring nio eller fyra.
Min son är 30 nu och min dotter är 28.
Den rädslan som man måste ha är att om något går fel
kommer det finnas tidningar, politiker, vad som helst.
De kommer att smutskasta dig.
Han oroar sig för allt. Det är en Menzel-gen.
De oroar sig för varje liten sak.
Han sover inte bra på natten. Alla dessa saker som kan gå fel,
du oroar dig för dem och…
Det är klar att jag gör. Hela teamet gör det
så det är därför vi fokuserar på dem.
Här är några av de ursprungliga koncepten
på vad som då kallades The Next Generation Space Telescope.
Ju större spegel, desto mer ljus samlar du.
Så för att se första ljuset måste man vara stor.
Vi hade fem koncept vi tittade på. Det här var bland de första.
Detaljerna är viktiga i dessa designer
så det är inte förrän man kommer till den detaljerade tekniken,
som ser ut så här, som man hittar problemen.
Det mest uppenbara problemet
är att dess diameter är större än diametern på raketen som bär det.
Så du måste vika ihop det.
Vi hade alternativ där de primära speglarna var staplade,
nästan som en skivspelare.
Ett av koncepten vi hade var att montera huvudspegeln
med två blad som ser ut som ett klaffbord
Vilket är vad vi gör nu.
Vår preliminära designstudie var 2008
och det är då teleskopet börjar se ut som det vi har idag.
Det är inte den bästa modellen
men den räcker för att visa funktionerna.
Där är huvudspegeln. Stjärnljus kommer in,
träffar huvudspegel, fokuseras ner till sekundärspegeln
och skickas in i den svarta pyramidstrukturen.
Sen återvänder det hit till instrumenten.
Kamerorna, spektrometrarna.
Limmet har börjat lossna här
men det här är solskyddet.
Solskyddet blockerar ljuset från solen, jorden och månen.
Vi vill att vårt teleskop ska vara kallt
så att det inte lyser starkare än de svaga stjärnorna det ser på.
Av de 344 systemkritiska felpunkterna
är 225 associerade med solskyddet.
Det är en montering som aldrig tidigare har gjorts.
Det första som händer,
är de två stora pallarna på båda sidorna.
Den ena fälls ner, sen den andra.
De håller de vikta lagren av solskyddet.
Ett väldigt komplicerat system av remskivor och spännmotorer
expanderar sen solskyddet vid var och en av de sex hörnen.
Vi spänner var och en av de fem lagren
för att få både rätt form och position i förhållande till varandra.
Det finns 34 systemkritiska felpunkter
kopplade till spänningen av de fem lagren.
Lager två. På tre, två, ett…
Det som skiljer det här rymduppdraget
från i stort sett alla andra uppdrag
är hur bräckligt det är.
Det är ingen metallbit.
Det är mer som ett hopvikt paraply.
Vi gjorde tre fullskaliga monteringar
och återvikningen slet på solskyddet.
Skadorna på solskyddet ledde till att vi sa "Nej".
"Det är dags att sluta testa och övertesta."
När man gör saker som stora blad
är det flera km av kablar, saker som kan trassla in sig,
och hamna där man inte vill att de ska vara i tyngdlöshet.
En miljon saker kan gå fel.
Vi tar isär det, viker det.
Vi ska sätta det på en raket sen ska vi sätta ihop det igen i rymden,
och det har aldrig gjorts förut.
Fjorton dagar efter uppskjutningen
låser vi båda sidorna av huvudspegeln.
Det är tio systemkritiska felpunkter som är associerade med spegeln.
Fem för varje vinge.
Att ha 18 individuella segment var ett bra sätt att bygga spegeln.
Varje spegel är rörlig.
Det hjälper oss att positionera varje sexhörning
för att med robotteknik fokusera vårt teleskop.
Det ska skickas ut miljontals km från jorden,
fyra gånger längre bort än månen.
Man vill inte att teleskopet spricker och går sönder
när det når kryogena temperaturer.
KRYOTEKNISK TESTNING, 2017
NASA har byggt om
den största vakuum-kammaren i Johnson Space Center.
Den användes under Apollo-tiden
Det tog åratal att kunna få plats för det här stora teleskopet.
Det är stort som ett trevåningshus.
Testad vid temperaturer
på 50 grader över absoluta nollpunkten, och det fungerade bra.
Det är nästan mirakulöst.
Det var en fantastisk dag på Goddard
som folk har sett fram emot i åratal.
De lyfte upp den och roterade mot utsiktsplatsen.
Och vi fick alla se spegeln.
Det var svårt att låta bli att gråta.
För du ser din egen spegelbild
i samma spegel som kommer att upptäcka ljus
från unga galaxer och avlägsna planeter.
Och tanken att den också ser mig? Det var coolt.
Vi har designat teleskopet
specifikt för att se universum i infrarött ljus.
De mest avlägsna galaxerna är så långt bort
att de sänder ut allt sitt ljus som infrarött ljus,
ljus som är lite mer rött än vad dina ögon kan se.
Även om vi hade ett teleskop som Hubble,
ett teleskop för synligt ljus som var mycket större,
skulle vi ändå inte kunna se ljuset från de första galaxerna.
Vi designade teleskopet för att studera tidiga galaxer.
Men att det är så stort och så mäktigt
betyder att det har en aldrig tidigare skådad förmåga
att hjälpa oss lära oss mer om
planeter som kretsar runt andra stjärnor.
I synnerhet om huruvida någon av de närliggande planeterna
kan vara beboelig.
Det gör det genom att titta på molekylerna i planetens atmosfär.
Det skulle kunna upptäcka metan, koldioxid, vattenånga.
Där det finns vatten, brukar det vara liv.
Det är inte långsökt att säga att teleskopet är vårt nästa stora steg
i vår jakt på liv i universum.
Hur fantastiskt vore det inte om jag kunde säga
"Här är fem planeter
det ser ut som om det finns liv där"?
Kan du tänka dig? Det här förändrar allt.
EN MÅNAD TILL UPPSKJUTNING
Webb är mänskligheten när den är som bäst
en osjälvisk jakt på vad som verkligen finns där ute.
Vi lär oss mer om oss själva, vår historia, om själva världen.
Det är otroligt fantastiskt.
Jag växte upp i Schweiz.
Min far var en pastor i en fundamentalistisk kyrka.
Vi hörde knappt talas om vetenskap.
Hela min uppväxt lärde jag mig att hela universum byggdes på sju dagar
Sen gick jag på en lektion.
Läraren förklarade hur vetenskapen förändrade historiens bana.
Och jag tänkte: "Det där är jobbet jag vill ha."
"Jag kan arbeta med vetenskap och genom det ändra historiens gång."
Jag har hållit på i fem år.
Många ser på mig som inte tillräckligt tålmodig.
Mitt sätt att ta ansvar kan ibland ses som tufft.
Men tänk om det misslyckas.
Det skulle göra att världsvetenskapens historia
förlorar ett till två årtionden.
Jag spårar alla mina kilometer.
Hela året. Tusen är målet varje år.
Beroende på hur stressigt året är. Mer stress, längre sträckor.
Närmar sig 1 200.
NASA, eller hur? Det är myndigheten som kom på slagordet
"Misslyckande är inget alternativ."
Det är ett slagord som låter bra.
Men vid varje uppdrag är misslyckande ett alternativ.
Det finns utmaningar från början.
Det här institutet kommer att sköta ett teleskop
med en uppskjutning planerad för 2007.
Målpriset för det här är 500 miljoner dollar.
Första gången nån pratade om priset för teleskopet
visste alla som jobbat med Hubbles rymdteleskop,
som kostade mer än sex miljarder dollar,
att det var skitsnack.
Medan projektet växte blev kostnaden plötsligt sex miljarder dollar.
Mr Howard, har du nånsin sett filmen Hem dyra hem?
Ja, absolut.
Jag tror standardfrasen i filmen var: "Det är bara två veckor till."
Hur kan vi rättfärdiga det för våra väljare?
Det blev en utredning i kongressen.
De ville i princip döda projektet.
Det kändes som om det inte skulle hända.
Kongressen skulle ställa in det.
Det var en chock.
Jag är en ung forskare som vill bedriva vetenskap med teleskopet
och nu slutar vi efter all denna tid?
De sa: "Vi ger dig pengarna," och då kom jag in i bilden.
Ingen ville prata om det. De sa bara "Det går bra".
"Hur går det?" "Vi förlorar tid, men det blir bra."
Men det gick inte bra.
VIBRATION- OCH AKUSTIKTESTNING 2017 - 2018
Jag minns när det blev redo för vibration och akustik.
Man försöker ha sönder teleskopet.
Man vill såklart att det ska överleva, men man skakar det
som det kommer skakas i raketen.
Och vi riktade ljud mot det, precis som under en uppskjutning.
Det första testet gick jättebra.
När vi sen testade det med rymdfarkosten och solskyddet
började fästena falla ner.
Det finns 10 000 skruvar.
Om du någonsin har lagat en cykel
så vet du att du måste dra åt fästena så att de blir fastlåsta.
Fästena var inte fastlåsta.
Varför inte?
Det ska ut i rymden. De måste vara låsta.
Så vi var tvungna att göra om och hitta alla fästelement
Det tog sex månader
och kostade 150 miljoner dollar att lösa problemet.
Ärligt talat gör folk fler misstag än de borde.
Det är så pinsamt.
Under tiden fick vi flest antal negativa nyhetsartiklar
om det uppdraget jämfört med alla andra
Ingen vill vara en del av ett misslyckande.
Alla vill vara en del av en framgång, precis som alla idrottslag.
Du måste hitta en vändning och sluta förlora.
Teamet var alltid fantastiska människor.
Jag ser det som en ledarskapsfråga.
Vi riskerar att repa och skada spegeln,
så vi måste vara försiktiga.
Jag behövde ersätta ledarna för att samla teamet.
och skapa den uppmärksamhet som krävs för att göra nåt så storartat.
"Så du vill ha energin?" "Ja, vi ska göra det här."
Jag tror att det var det som hände.
Jag minns dagen då jag för första gången blev riktigt överraskad.
De två halvorna,
den primära spegeln och solskyddet,
måste sättas samman.
Jag visste att det skulle bli svårt.
De två halvorna hade aldrig sett varandra.
Alla system, alla kablar, allt måste fungera.
När de två halvorna sattes samman
så fungerade det direkt.
Teamet var knappt där de behövde vara,
och de låg inte före, och plötsligt kom de framåt.
De var bättre än vad folk hade förväntat sig.
Det var fantastiskt.
Vi har ett uppdrag som är nästan redo.
Om någon frågar mig: "Hur säker är du på att kunna skjuta upp Webb nu?"
Så är jag väldigt säker.
Alla dessa år vi har lagt ner på att få teleskopet till startplattan.
En del av mig tänker: "Är det verkligen dags?"
KALIFORNIEN
Jag känner upprymdhet och glad nervositet.
Gillar jag uppskjutningar?
Jag gillar dem när de är över.
Det är som att hoppa fallskärm.
När fallskärmen öppnas är det alltid trevligt.
Vi är bara 12 timmar från uppskjutning.
Hoppas att vädret håller i sig
så att vi kan skjuta upp teleskopet imorgon bitti.
Jag kan inte fatta att vi nästan är här.
Jag är så glad.
Jag ser fram emot att få ut teleskopet i rymden.
Jag skriver båda talen själv.
Det är absolut nödvändigt att de är äkta och personliga.
Särskilt i en tid av besvikelse.
Att jag verkligen är där som en människa.
Det är viktigt.
Det positiva talet kommer ingen att minnas.
Jag kan säga vad jag vill.
Det negativa talet spelar roll.
Så det är viktigt att tänka efter.
Sju, sex, fem…
UPPSKJUTNING AV CLUSTER-SATELLITER 4 JUNI 1996
Avfyrning
Jag minns det första Ariane 5-misslyckandet.
Jag minns hur det såg ut.
Uppskjutning.
Jag minns det fortfarande, inpräntat i mitt huvud.
Alla drivparametrar är normala.
Kursen är normal.
"Dagens uppskjutning var inte framgångsrik
och Webb nådde inte kursen som planerat."
"Det här är ett bakslag för oss alla,
och för vetenskap och utforskning av universum."
"Vi är verkligen besvikna."
"Men lika svårt som motgången vi upplever just nu är,
är det en sak som inte förändras."
"Vårt engagemang för vetenskaplig utforskning av rymden."
UPPSKJUTNINGSDAGEN, 25 DECEMBER 2021
Den coolaste saken det här årtiondet,
kanske århundradet, kommer snart att hända.
Hubbles efterträdare,
tre gånger så stor och mycket mer avancerad,
kommer snart skjutas upp. Jag håller på att börja gråta.
Feliz Navidad.
Jag steg upp kl 4:50 i morse
för att titta på uppskjutningen.
Jag ber till alla vetenskapsgudar att allt går utan problem
och om sex månader får vi den här underbara datan.
God jul, allihop.
Från ledningscentralen Jupiter i Kourou, Franska Guyana,
ser du en Ariane 5-raket på sin startplatta
redo att skicka upp James Webb-teleskopet
till början av sin resa.
Tiotusentals forskare tittar på uppskjutningen just nu.
Hela deras framtid beror på framgången.
God jul! Vi är redo att titta på uppskjutningen av teleskopet.
Just nu har vi inga problem när nedräkningen fortsätter.
Inga problem upptäckta av flygkontrollteamet här i Kourou.
Jag är inte en vidskeplig man,
men jag ska ta med mig tre turföremål idag.
Jag har min fars taxilegitimation.
Jag har min farfar Menzels fluga
och min farfar DeLeos loggbok från när han var privatpilot.
Det ser jättebra ut här på rymdbasen
för en uppskjutning på juldagen.
Operationerna går smidigt och nedräkningen går fint.
Alla system är okej och vi är redo.
Vädret är fint.
NASA-tjänstemän bevakar telemetrin.
Redo för nedräkningen.
Tio, nio, åtta…
sju, sex, fem, fyra, tre,
två, ett…
JAVIER ALVAREZ MARQUEZ, ASTROFYSIKER
Avstängning.
Alla ombordparametrar är normala.
Och vi är ca 17 sekunder från Webb-separationen.
Fjädrarna trycker försiktigt bort Webb från Ariane 5:s övre del.
Separation av Webb-teleskopet.
Kom igen, Webb!
-Tack. -Grattis!
Vi har en bekräftelse på separationen.
vilket leder till utfällning av Webbs solceller.
BASERAT PÅ NASAS DATA, VISAR FÖLJANDE ANIMERING WEBBS RESA.
Webb kommer att använda intern batterikraft
till dess solpanel vecklas ut.
Webb har nu panelen på plats.
Bekräftelse på att den genererar energi.
Solpanelen är på plats.
Då så!
Nu snackar vi.
När det flyttar till sin arbetsplats ca 1,5 miljoner km från jorden,
kommer det att monteras av teleskopstyrenheten
vid uppdragets operationscenter, MOC, som det kallas.
UPPDRAGSETS KONTROLLCENTER BALTIMORE, MARYLAND
Under de kommande veckorna
kommer Webb fortsätta att veckla ut sina antenner, solskydd och speglar.
Varje procedur är ett viktigt och komplicerat steg
för att sätta ihop det sju ton tunga teleskopet.
Teleskopet är skapat av några av världens smartaste hjärnor
och alla kommer att följa med spänning.
Om något går fel, när som helst,
så finns det inget som mänskligheten faktiskt kan göra åt det.
Alla gratulerar varandra för uppskjutningen
och vi är glada för gratulationerna.
Men vi vet alla att det svåra är kvar.
Att montera teleskopet är som att bygga en IKEA-möbel
från 1,5 miljoner km bort med robotar.
Webb färdas ca 1.5 km/sek.
Vi kommer att passera månbanan snart,
så vi är nära 370 000 km bort just nu.
Webb reser till L2-punkten,
1,5 miljoner kilometer från jorden.
Om man är på jorden och vill se svaga stjärnor,
ser man inte på dem från staden, man åker till landet.
Så att ta sig ut till L2 är för oss att åka till landet.
Det är en plats där solens gravitation och jordens tyngdkraft kan kombineras
för att bilda en stabil bana runt solen.
Det tog Apollo-astronauterna tre dagar att färdas från jorden till månen.
För att komma till L2-punkten tar det oss runt 30 dagar.
På vägen dit så monterar vi delarna.
Det här är min första montering. Jag känner mig nervös.
Särskilt med det här uppdraget. Det kan inte underhållas
Så alla problem och utmaningar som uppstår
får vi hantera direkt.
Det finns hundratals av oss som jobbar i kontrollcentret dygnet runt.
Speciellt flygteamet.
Vi kan kommunicera med teleskopet
via kontrollcentret.
Vi skickar kommandon till teleskopet, eller kodblock
för att berätta vad det ska göra.
Vi kan inte se teleskopet i rymden, det är för långt,
så vi har ett verktyg som är en animerad modell av teleskopet,
där vi kan se teleskopet utvecklas.
Som kvinna, som latina,
gör det mig unik i branschen.
Och jag hade ingen som jag att se upp till i den här branschen.
Jag fick mitt NASA-kort när jag var 19.
Jag trodde inte att jag skulle komma dit så snabbt,
till en så stor och prestigefylld plats.
Men när jag kom dit visste jag att jag skulle göra avtryck.
Jag utvecklar kod och procedurer för monteringssystemet.
Oavsett vilken aktivitet vi utför i omloppsbanan
måste alla dessa system fungera som ett.
SOLSKYDDSMONTERING TRE DAGAR EFTER UPPKSJUT
225 SYSTEMKRITISKA FELPUNKTER
Du har första kommandot under fönstret.
Fortsätt. Vi är klara.
Förstått. Koden utförs.
Kommandoraden ser bra ut. Du kan fortsätta.
Verkställ.
De flesta felpunkterna är i solskyddet.
Om mekanismerna inte släpps är det en dålig dag.
Okej, din motor har flyttats till vänteläge.
-Och kan fortsätta. -Verkställer.
Uppfattat. Jag är nöjd med det.
Fortsätt.
Oavsett hur många test ut utför, precis som med en fallskärm
så blir det aldrig bättre än senaste gången du vek ihop den.
Och man vet aldrig hur bra det är förrän man hoppar ut ur planet.
Fortsätt till steg 031 för grupp sex.
Uppfattat. På vingen.
Det ser bra ut, du kan fortsätta.
Bra. Fortsätt.
Det ser bra ut, du kan verkställa.
Verkställer.
Du kan fortsätta.
Fortsätt. Nu ska vi se hur det går.
Du kan nu utföra monteringen.
Verkställer.
Jag kan bekräfta att alla fem lager av solskyddet är spända.
Då så!
Tack!
En viktig milstolpe uppnådd. Bra jobbat, solskyddsteamet.
Bra jobbat.
Okej, grattis allihopa.
Det var en bra dag.
Det var svårt att förutse, men nu är det där.
Kyler teleskopet, precis som det ska.
Det är vackert.
Från och med nu har vi eliminerat 266
av de 344 systemkritiska felpunkterna.
De kan inte gå fel eftersom de inte längre behövs. De fungerade.
Men man måste behålla känslan av försiktighet,
för det finns en del saker kvar.
PRIMÄR SPEGELMONTERING TVÅ VECKOR EFTER UPPSKJUTNINGEN.
10 SYSTEMKRITISKA FELPUNKTER
-God morgon, Thomas. -Hej, alla.
-Godmorgon. -Godmorgon.
Kul att ses.
Stationerna i Madrid är redo för överlämningen.
Operationschefen är igång.
Parametrarna är verifierade. Vi kör motordriften.
Om speglarnas vingar inte låses fast
skulle de vibrera på ett sätt som vi inte ville.
Och den vibrationen skulle leda till att bilden blir suddig.
Vi har uppnått vår förladdning
så nu ska vi fortsätta till steg 046
för att aktivera SCS-2566.
Det här är avdelningsledningen, parametrarna ser bra ut.
Uppfattat, fortsätter med motordriften.
Kom igen. Lägg in den.
-Det börjar komma ut. -Man ser den röra sig.
Okej, vi är nästan halvvägs vid 54.
Kolla.
-Den kommer in. -Ja.
Fortsätt.
-Nittiofem nu. Nittiosex. -Ja.
-Sådär ja. -Ja.
Fyra,
tre, två, ett.
Och vi har ett färdigmonterat teleskop.
Primärspegel.
-Vi är här! -Det är vackert.
Ja.
Herregud.
Det var väl inte så svårt?
Jag letade efter dig först.
Prata med mig. Hur känns det?
Det har under omständigheterna gått smidigare än vi trodde.
Att se det lyckas så bra var vackert.
Allt gick så smidigt. Det var riktigt spännande.
Jag ville ha lite champagne, men jag hade tyvärr ingen.
Jag vill berätta hur exalterad och rörd jag är just nu.
Vi har ett färdigmonterat teleskop i omloppsbana.
Jag uppskattar personligen den uppoffring
som ni har gjort för det här magnifika teleskopet
som världen aldrig tidigare skådat.
Så hur känns det att skriva historia?
Det känns fantastiskt!
Webb-teleskopet har slutfört alla sina större monteringar.
Det går spektakulärt.
Vi har det största och mest komplexa observatoriet
som vi nånsin har skickat till rymden, och kan förvänta oss fantastiska bilder.
Vi gjorde det!
Det är svårt att föreställa sig vad de första bilderna blir.
Jag studerar hur galaxer förändras över tid
så jag är intresserad av hur stjärnor bildas i galaxer
och hur svarta hål bildas, hur de processerna förändras över tid.
Så jag ser mest fram emot djupfältsbilderna.
Det är i dessa djupa fält som vi kommer att kunna se
de mest avlägsna galaxerna.
Men det är ca 1,5 miljoner km från jorden
och det finns definitivt mycket som kan gå fel.
Det finns det alltid.
Det finns fortfarande 49 felpunkter som aldrig försvinner.
Och om någon av de punkterna går fel
kan vi förlora uppdraget.
Ett pinsamt suddigt Hubble-teleskop.
En av teleskopets två speglar tros vara defekt,
och ger oskarpa bilder.
Hubble-rymdteleskopet. Vi slog igång det.
Det var ur fokus.
Det var fel på brännvidden på den primära spegeln.
Det var en katastrof för många forskare som hade räknat med dessa bilder.
För astronomerna som jobbade på den måste det ha varit en stor besvikelse.
Det var illa. Även som barn minns jag det som
"Åh, nej!"
Jeff, du kommer ha fullt upp. Du kanske vill sätta på hjälmlamporna.
Bra idé.
Astronauter åkte upp dit och inkluderade en liten optisk bit.
Nästan som små glasögon som fixade brännvidden.
-En ljus bildpunkt. -Precis där!
Där.
-Vi kan se pixlarna. -Vi gjorde det!
Det svåra med Webb är att det är för långt bort.
Om det är något problem kan vi inte skicka astronauter för att fixa det.
TELESKOPJUSTERING, 40 DAGAR EFTER UPPSKJUTNING
Vi justerar teleskopet.
I stora drag, fokuserar om det.
Det är en komplicerad process.
Hubbles spöke hemsöker teamet och har gjort det i årtionden.
Många av mina mentorer var inblandade i Hubble.
De varnade mig för hur en sån dålig dag känns.
Att den är offentlig, den är synlig, den är ful
och man vill inte genomleva det.
Så de senaste timmarna har vi tagit en massa kalibreringsdata
för att mäta teleskopets tillstånd.
Ingen av oss har sett det här än.
Nu så.
Galaxer överallt.
Galaxer.
Det finns fler galaxer än stjärnor.
Den är vacker och skarp.
Det är så det ska vara.
Sex månader efter att det kraftfullaste teleskopet sköts ut i rymden
förbereder sig teamet i Webb-teleskopets flygkontrollrum
för att avslöja vad astronomer världen över har väntat på i årtionden.
Teleskopets första bilder helt i färg.
Tror du att det här är den bästa bildorienteringen?
Jag har provat olika rotationer,
men eftersom det är en kvadrat kan vi göra vad vi vill.
Den infraröda informationen ger oss så mycket mer detaljer
än vi kunde få visuellt med Hubble.
Men att faktiskt se det
och du känner att det inte är någon tvekan om det nu.
Råmaterialet vi får från teleskopet
börjar som en svartvit bild.
Sen dyker jag in i pixlarna
och får färgbilden att synas så mycket som möjligt.
För arbetet är att försöka gräva fram
rikligheten och komplexiteten i datan
att ändra något i datan. Allt är där.
Universum gömmer sig i mörkret och vi måste ta fram det.
Färgerna i bilden är viktiga. De har astrofysisk betydelse.
Vi jobbar med forskarna direkt
och får deras syn på vad de ser i bilderna.
Det här är bildens röda kanal, även om den är svartvit.
När jag kombinerar allt till färg blir det rött.
Varje avlägsen galax här, alla dessa svaga suddiga saker
de kommer att dyka upp och bli riktigt röda.
Sen kan jag ta in den gröna kanalen
och nu ser du, när färgen kommer till liv
bara rött och grönt.
Och det gröna är mer begränsade till de mer närliggande galaxerna
och naturligtvis stjärnorna.
När jag tar in de korta våglängderna i blått,
blir bilden levande.
De här bilderna har varit så värdefulla. De är som våra barn.
Vi har vårdat dem
och gjort dem redo för att visas för världen.
Det är ett viktigt ögonblick
för det är inte bara en viktig bedrift för vetenskapen.
Det är en viktig bedrift för mänskligheten.
Och det är en spännande tid.
Att vara en del av något så viktigt är bara en stor ära.
BILDSLÄPPDAG 11 JULI 2022
Idag kommer vår förståelse av universum att bli tydligare.
Ja. President Biden ska avslöja
den efterlängtade första fullfärgsbilden
från NASA:s Webb-teleskop.
NASAS HUVUDKONTOR
Vi borde börja med bilden som presidenten presenterar ikväll.
-Är det okej? -Perfekt.
Det här är vad vi kallar Webbs första djupa fält.
Det var det ursprungliga skälet för observatoriet.
Och vi tror att det är den djupaste bilden på universum hittills.
Så…
Här.
Så
De djupaste Hubble-bilderna tog veckor att skapa.
De här gjordes på några timmar.
-Vad du ser… -Vackert
…är ett enormt galaxkluster.
När vi ser en sådan virvel, är det en hel galax?
En hel galax.
Nästan varje punk här är en galax.
Det finns över 7 000 i den här bilden.
-Galaxer som vi inte… -7 000 i den här bilden?
Storleken på fältet är som om man tar ett sandkorn
och håller ut det.
-Ja. -Det är vinkeln.
Det är ett litet fält på himlen.
Och överallt vi har tittat är himlen fylld av galaxer.
Vi ser dem omedelbart.
-Ser du den där lilla röda pricken? -Ja.
-Det är den mest avlägsna vi hittade. -Herregud.
Det är 13,1 miljarder år.
Wow.
Och vi ska visa att…
-Och universum är 13,8 miljarder år? -Det stämmer.
När jag beskriver det här för presidenten, vad vill du att jag ska berätta?
Det du tittar på är vårt eget ursprung
och ursprunget till varje galax och stjärna i universum.
-Det där är vår historia. -Det är hela vår historia.
Hela vår historia finns där.
Ju mer vi hittar, kosmos är så stort,
vill jag veta vem jag är och vad jag är.
Och hur passar jag in i det här?
Idag är en historisk dag för Amerika och hela mänskligheten
Vi får en glimt
av det äldsta dokumenterade ljuset i universums historia
från över 13 miljarder…
Låt mig säga det igen, 13 miljarder år sedan.
Det är svårt att ens förstå.
Och nu tar vi en titt på den första bilden
från det här mirakulösa teleskopet.
WEBBS FÖRSTA DJUPFÄLTSBILD
Herregud!
Den första bilden från Webb-teleskopet.
Och här är den.
Galaxer till tidens ände. Herregud.
Okej…
MIN REAKTION PÅ ATT FÅ SE EN AV WEBBS FÖRSTA BILDER
Wow.
Det är fantastiskt.
Åh, herregud.
Jag saknar ord.
Det hela är lite häpnadsväckande.
Det är fantastiskt.
-Kan du se bågarna? -Ja.
Det är stora kluster.
Det är ett coolt foto. Det är underbart.
Herregud.
Ett annat budskap som de försöker förmedla genom oss är att sån här forskning kallas…
…med James Webb-teleskopet…
Vi har aldrig sett det förut. Vi har James Webb-teleskopet att tacka.
Jag och mina kollegers reaktion var ren glädje.
Den bilden gjorde oss yra när vi såg den.
Vi visste i våra hjärtan att vi kommer se vad som än finns där ute.
JWST!
Så, vi gör oss redo att visa vår bild.
Där är den. Den heter Stephans kvintett.
Och den är underbar. Giovanni, vad tycker du?
Strålarna lyser igenom.
Det är som dimma.
STEPHANS KVINTETT, 290 MILJONER LJUSÅR BORT
SKAPELSENS PELARE, 6 500 LJUSÅR BORT
Skapelsens pelare är en stjärnbildande region
i vår galax vintergatan.
Varje ljuspunkt vi ser i bilden
är en stjärna, inte olik vår egen sol.
Vi, vårt eget solsystem, och vi själva,
föddes ur samma material som
vi ser i dessa vackra bilder.
Järnet i vårt blod och kalciumet i våra ben
bildades bokstavligen av en stjärna som exploderade för miljarder år sedan.
Nyfödda stjärnor är inneslutna i damm.
Vi måste kunna se igenom dammet
och infrarött ljus gör det möjligt.
FANTOMGALAXEN, 32 MILJONER LJUSÅR BORT
SÖDRA RINGNEBULOSAN, 2 000 LJUSÅR BORT
Detta är en döende stjärna i sitt sista andetag i livet.
TARANTELNEBULOSAN, 170 000 LJUSÅR BORT
Den här vackra utsikten över Cartwheel-galaxen
ger oss en närmare titt på vad som händer när galaxer kolliderar.
CARINA-NEBULOSAN, 7 600 LJUSÅR BORT
De nya upptäckterna från Webb-teleskopet inom exoplanetvetenskap är helt otroliga.
Det fanns nyligen en upptäckt av koldioxid i en gasjätteplanet
som kretsade runt en solliknande stjärna omkring 700 ljusår bort.
Det är det första tydliga beviset för koldioxid
som någonsin upptäckts på en planet utanför solsystemet.
Det får mig att tappa fattningen.
Det är överväldigande. Jag menar…
Ja, det är lite överväldigande.
Det är ett så bra exempel på vad…
På vad vi människor kan göra när vi jobbar tillsammans för nåt bra.
Det finns så mycket ont i världen nu.
Det är en tuff tid.
Och det här är bra.
Det här är lite ljus
i vad som annars är lite av en mörk tid, tror jag.
Webb är en demonstration av vad som är möjligt
när vi går samman och gör något utmanande.
Tiotusen människor, alla deras styrkor och svagheter,
med många skäl till varför det inte borde fungera,
går samman som ett utmärkt team och lyckas.
Om vi kan göra det, föreställ dig alla andra problem som vi kan lösa.
Så för mig är det hoppet som finns där uppe i rymden.
Det visar sin kraft varje dag.
Vi skapade historia. Vi ser tillbaka 13,5 miljarder år.
Jag känner mig stolt. Jag känner mig full av hopp.
För de här bilderna från idag visar världen
att det finns så mycket mer att utforska i universum
och hur vi är sammanlänkade.
Det här är bara början.
Jag hoppas kunna berätta för mina barnbarn att jag var med
och byggde teleskopet som löser den stora frågan.
"Är vi ensamma eller inte?"
Varje rymdteleskop har hittat något de inte förutsåg.
Jag hoppas att med nåt lika stort som James Webb
att vi ser något helt oväntat.
I SLUTET AV 2022 GJORDE WEBB SIN FÖRSTA UPPTÄCKT AV EN EXOPLANET
EN TIDIGARE OKÄND PLANET, STOR SOM JORDEN, 41 LJUSÅR BORT.
DATA FRÅN JAMES WEBB-TELESKOPET
ÄR TILLGÄNGLIG FÖR ALLA I VÄRLDEN ATT ANVÄNDA.
NASA PLANERADE ATT UPPDRAGET SKULLE PÅGÅ I FEM ÅR
IDAG ÄR DET PLANERAT ATT PÅGÅ I ÖVER ETT ÅRTIONDE.
Undertexter: Jonas Gladnikoff