Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
13,8 MILLIARDER ÅR SIDEN
Etter Big Bang ble universet fylt med en kosmisk suppe
av hydrogen og heliumgass.
Disse hydrogen- og heliumatomene slo seg sammen og dannet stjerner.
Stjernene ble sannsynligvis gruppert i galakser.
Det var det vi kaller det første lyset.
Det første lyset,
de første galaksene i universet,
den fjerne fortiden, det er der skapelsen skjedde.
Når vi ser på himmelen, forbi stjernene i Melkeveien,
ser vi bare mørke.
Vi har aldri hatt teknologien
til å se den første delen av universets historie.
For å kunne se tilbake i tid
for å se det aller første lyset,
trenger du historiens mest kompliserte teleskop.
Webb er det mest risikable oppdraget i NASAs historie.
Dette oppdraget kan bli en teknologisk triumf
eller en grusom katastrofe.
Vi setter verdens største teleskop i rommet, en million kilometer unna.
Tusen ting kan gå galt.
Det er størst antall mulige sårbarheter på et oppdrag noensinne.
Hvis man tenker det utenkelige: "Hva om det går galt…"
Det er en skummel tanke.
En systemtekniker som ikke tror at flaks var involvert,
er en idiot eller en løgner.
Med de første bildene kan vi komme nærmere et svar på:
"Hvor kommer vi fra?
Hvordan havnet vi her?
Er vi alene?"
Det er historien vår.
-Det er hele historien. -Hele historien er der.
Jeg tviler ikke på at dette teleskopet er neste skritt
i vår søken etter liv.
Universet er så stort
at det må ha utviklet seg bevisst liv der ute.
James Webb-romteleskopet vil endre måten vi forstår universet på.
DET UKJENTE
EN KOSMISK TIDSMASKIN
Det er et nytt teleskop i byen.
James Webb-romteleskopet,
oppkalt etter NASAs andre administrator, er i ferd med å bli virkelighet.
Det skal skytes opp fra en romstasjon i Fransk Guyana,
så dette er ikke bare er et NASA-oppdrag.
Det er et samarbeid med den europeiske og den kanadiske romfartsorganisasjonen.
25. DESEMBER, 2021
Med 30 år og ti milliarder dollar har det vært et kontroversielt prosjekt.
Flere uhell, budsjettkriser og en truet avlysning av kongressen.
Utskytingen av romteleskopet
er et stort sjansespill for NASA.
Hvis noe går galt, betyr det ti milliarder dollar
og 20 år med jobb rett i vasken.
-Hvordan går det? -Bra.
Thomas Zurbuchen er vitenskapssjef hos NASA,
eller dr. Z, som vi også kaller deg.
Dagen har kommet.
Så mange år med arbeid med dette teleskopet,
og vi er minutter unna oppskyting.
Teleskopet er på denne raketten.
Et teleskop som 10 000 personer har jobbet med.
Sammen med det teleskopet,
håpene og drømmene til disse personene,
og også titusener av forskere, noen av dem ikke født ennå,
som vil dra nytte av denne ideen, er der med dem
og venter på nedtellingen til reisen til verdensrommet.
Alle systemene er klare.
Tretti sekunder igjen.
Webb er det tøffeste oppdraget i NASAs historie.
Det var problemer med produksjon, planlegging, systemer
og personale.
Av og til så det håpløst ut.
Nedtelling starter straks.
Ti, ni, åtte…
Jeg har ofte sett på Webb som vitenskapens Apollo.
Det er en vanskelig ting som er så godt som umulig.
Likevel gjør vi det.
…tre, to, én, oppskyting!
TRE MÅNEDER TIDLIGERE
GODDARD ROMSENTER
Det har vært en lang vei å gå for å komme hit.
Jeg har jobbet med prosjektet i 15 år.
Jobben min er en viktig del av identiteten min som person.
Jeg gjør det fordi jeg elsker det.
Tanken på at det kanskje ikke funker,
og så har jeg lagt hele karrieren i dette,
er skremmende.
Da jeg var seks eller sju år gammel
bestemte jeg meg for at jeg ville bli astronom.
Jeg vokste opp på en gård i Arkansas, midt i ingenmannsland.
Vi så ingen lys fra byen. Det var mørkt. Himmelen var vakker.
Jeg har vært betatt av nattehimmelen siden jeg var liten.
OPPSKYTING AV HUBBLE-TELESKOPET
Jeg gikk i fjerde eller femte, og jeg så på den.
Vi har fått klarsignal
til å starte frigivelse av fremre fester.
Begge deksler åpner seg på solcellepanelet.
Det er bra.
Jeg håper Hubble får oppleve nye eventyr,
og at det kan avdekke flere av universets mysterier.
De rettet det mot et tomrom, bare for å se hva som skjedde.
Som resten av verden,
var jeg forbløffet av det vi så.
Tomrommet viste seg å være fylt med tusenvis av galakser.
For første gang fikk vi et inntrykk av
hvor gammelt universet er.
Det er et kult fysikktriks
at vi kan se tilbake i tid med disse enorme teleskopene.
Teleskoper er som tidsmaskiner,
fordi vi kan se universet som det var før.
Dette høres ut som science fiction, men grunnen er
at det tar tid for lyset å reise gjennom rommet.
Hvis du ser på en gatelykt, vil lyset fra den
bruke en brøkdel av et sekund på å krysse gata og nå øynene dine.
Lyset fra sola bruker åtte minutter på å nå jorda.
Se for deg at du tar det lenger ut i universet.
Når avstanden er enda lenger,
bruker lyset lenger tid på å nå teleskopene.
Derfor ser vi det som det var i fortiden.
Med Hubble har vi sett tilbake inn i svunnen fortid,
og vi har sett veldig unge galakser.
Men vi mangler begynnelsen.
Vi mangler første del av første kapittel
i universets historie på 13,8 milliarder år.
Vi vil se ut i verdensrommet
og til tidenes begynnelse for å svare på disse spørsmålene:
TIDLIGERE DIREKTØR FOR NASA
"Hvordan ble galakser dannet?
Er det andre beboelige planeter utenfor solsystemet vårt?
Er liv unikt for planeten jorda?"
Hubble og teleskoper på bakken har gitt oss en god start,
men vi må gå lenger,
og neste generasjons romteleskop,
NGST, vil bli vårt neste steg.
Det var det som ble James Webb-romteleskopet.
Webb er et stort sprang. Det er det største spranget noensinne
med tanke på omfanget av forbedringene av alle dimensjoner.
Dette er alle teleskopers mor.
Det var åpenbart at ti mirakler måtte skje.
Helt ny teknologi som ingen hadde gjort før.
En helt ny detektor,
helt nytt elektronisk system som fokuserte de ti speilene.
Noe av det viktigste man ser på, er hvor mange sårbarheter man har.
En sårbarhet er noe som må skje,
for hvis ikke, vil oppdraget mislykkes.
Navigeringen har bekreftet at fallskjermen er utløst,
og vi ser betydelig nedbremsing.
Landing på mars har 80 til 90 stykker,
og er det mest risikable vi har gjort.
Webb er tre til fire ganger verre.
Det er vakkert, Mike.
Flagget er plantet, og man ser stjernene og stripene.
Det har flere sårbarheter enn Apollo.
SÅRBARHETER
Hvor mange sårbarheter har vi? Svaret er 344.
Det er det største antallet sårbarheter vi har hatt i et oppdrag.
Det er som et umulig prosjekt.
SJEFSINGENIØR
Det er alltid mye ukjent i denne bransjen.
Til syvende og sist er det mitt ansvar.
Du tar beste mulige avgjørelse med dataene du har tilgjengelig,
men du vet at det alltid er en risiko knyttet til enkelte avgjørelser.
-Cat? -Ja.
Gi deg, Killer.
De siste 24 årene har jeg fokusert på dette oppdraget.
Det er som et andre barn.
Barna mine har visst om James Webb-romteleskopet
siden de var ni eller fire.
Nå er sønnen min er 30, og datteren min er 28.
Man må være klar over at hvis noe går galt,
får man pressen og politikerne på nakken.
De vil sverte navnet ditt.
Han bekymrer seg for alt. Det er faktisk et Menzel-gen.
De bekymrer seg for alt.
Han sover ikke godt.
Du er bekymret for alle sårbarhetene som kan gå galt, og…
Ja, så klart. Det gjør teamet også.
Det er derfor vi har fokus på dem.
Dette er noen av konseptene
på det som da ble kalt neste generasjons romteleskop.
Jo større speilet er, desto mer lys samler du.
For å se det første lyset, må det være stort.
Vi så på fem konsepter. Dette var det opprinnelige.
Problemet ligger i detaljene,
så det er ikke før du kommer på detaljnivå,
og det ser sånn ut, at du finner problemene.
Det mest åpenbare problemet
er at diameteren er større enn romskipets diameter.
Det må brettes sammen.
Vi hadde utgaver hvor speilsegmentene lå stablet,
nesten som en platespiller.
Et av konseptene våre var å skyte ut hovedspeilet
med to blader som ligner et klaffebord, som det vi gjør nå.
Første designgjennomgang var i 2008,
og da begynte teleskopet å se ut som det gjør i dag.
Det er ikke den beste modellen,
men den holder til å vise funksjonene.
Der er hovedspeilet. Stjernelys kommer inn,
treffer hovedspeilet og reflekteres til sekundærspeilet,
før det blir sendt inn i denne pyramiden.
Etterpå går det dit instrumentene er.
Kameraene, spektrometrene…
Beklager, limet løsner, men dette er solkappen.
Solkappen blokkerer lyset fra sola, jorda og månen.
Vi vil at teleskopet skal være kaldt,
slik at det ikke lyser sterkere enn stjernene det ser på.
Av de 344 sårbarhetene,
er 225 av dem knyttet til distribusjonen av solkappen.
Denne distribusjonen har aldri vært gjort før.
Det første som skjer
er at de to store lemmene du ser på hver side
bretter ut én først, så den andre.
De holder de brettede lagene av solkappen.
Så har vi et kompleks system med trinser og spenningsmotorer
som utvider solkappen ved hvert toppunkt.
Vi spenner de fem lagene individuelt
for å få riktig form og posisjon i forhold til hverandre.
Det er 34 sårbarheter knyttet til strammingen av de fem lagene.
Lag to, på tre, to, en…
Det som er annerledes med dette romoppdraget
i forhold til andre oppdrag, er at det er så skrøpelig.
Det er ikke laget av metall.
Det er mer som en sammenslått paraply.
Vi har gjennomført tre distribusjoner,
og brettingen slet på solkappen.
Slitasjen på solkappen ble så omfattende at vi sa: "Nei.
Det er på tide å slutte å teste."
Når man bruker ting som store dekker,
er det kilometer med ledninger og ting som kan vikle seg fast
og havne overalt ved null tyngdekraft.
Tusen ting kan gå galt.
Vi skal ta det sammen, brette det og sette det på et romskip,
og så skal vi bygge det opp med robotikk i verdensrommet,
og det har aldri blitt gjort før.
Fjorten dager etter oppskytingen fester vi begge sider av hovedspeilet.
Det er ti sårbarheter knyttet til hovedspeilet,
fem for hver vinge.
Vi bygde speilet med 18 separate deler.
Hvert av speilene kan flyttes.
Det gjør det lettere å plassere sekskantene
så teleskopet kan fokuseres robotisk.
Det skal 160 000 mil fra jorda, fire ganger lenger enn månen.
Du vil ikke at teleskopet skal sprekke når det når kryogeniske temperaturer.
KRYOGENISK TESTING
NASA har reinstallert
det største Cryovac-kammeret på Johnson Space Center.
Det ble brukt i Apollo-tiden.
Det tok mange år å få plass til dette enorme teleskopet.
Det er som en treetasjes bygning. Det ble testet i temperaturer
på -223 grader, og det fungerte utmerket.
Det er nesten et mirakel.
Det var en fantastisk dag på Goddard
som man hadde gledet seg til i årevis.
De løftet det og roterte det mot visningsområdet,
og vi fikk se speilet.
Jeg måtte ta meg sammen for ikke å gråte.
Du ser ditt eget speilbilde
i speilet som skal registrere lys
fra nye galakser og fjerne planeter.
Og jeg ser i samme speil? Det var kult.
Vi har designet teleskopet for å se universet i infrarødt lys.
De fjerneste galaksene er så langt unna
at lyset de sender ut er infrarødt lys,
lys som er litt rødere enn det våre øyne kan se.
Selv med et teleskop som Hubble, som registrerer synlig lys,
som var mye større,
ville vi ikke kunne se lyset fra de første galaksene.
Teleskopet ble designet for å se tidlige galakser,
men siden det er så stort og kraftig,
vil det ha en enestående evne
til å gi mer informasjon om eksoplaneter, planeter i bane rundt andre stjerner.
Særlig om hvorvidt planetene i nærheten
kan være beboelige.
Det gjøres ved å se på molekylene i planetenes atmosfære.
Det kan registrere metan, karbondioksid, vanndamp.
Der det er vann, er det vanligvis liv.
Det er ingen overdrivelse å si at teleskopet er neste enorme sprang
i søket etter liv i universet.
Hvor utrolig hadde det vært om jeg sa: "Her har vi fem planeter
hvor det ser ut som det er liv?"
Kan du tenke deg det? Det endrer alt.
ÉN MÅNED FØR OPPSKYTINGEN
Webb er mennesker på sitt beste,
en uselvisk jakt på hva som er der ute
for å lære mer om oss selv, historien vår og om verden i seg selv.
Jeg synes det er helt utrolig.
Jeg vokste opp i Sveits.
Pappa var pastor i en fundamentalistisk kirke.
Vi hørte knapt om vitenskap.
I hele min ungdom ble jeg fortalt at universet ble skapt på sju dager.
Så var jeg i en skoletime.
Læreren forklarte hvordan vitenskap endret historiens bane.
Jeg tenkte: "Den jobben vil jeg ha.
Jeg kan drive med vitenskap og endre historiens bane."
Jeg har hatt jobben i fem år.
Mange ser på meg som for utålmodig.
Holdningen min overfor ansvar kan virke brutal,
men hva om vi mislykkes.
Det ville satt hele verdensvitenskapens historie tilbake
med ti, 20 år.
Jeg registrerer avstanden.
Målet mitt er 160 mil i året.
Avhengig av hvor stressende året er. Mer stress, flere mil.
Jeg nærmer meg 200 mil.
NASA er byrået som bruker slagordet
"Fiasko er ikke et alternativ."
Det slagordet høres bra ut,
men på alle våre oppdrag er fiasko et alternativ.
Vi har mange utfordringer helt fra start.
Instituttet skal styre et teleskop
med en oppskyting planlagt i 2007.
Den budsjetterte prisen for dette er 500 millioner dollar.
Første gang noen snakket om prisen,
visste alle som hadde jobbet med Hubble-teleskopet,
som kostet over seks milliarder dollar,
at det var tullprat.
Etter hvert som prosjektet vokste, gikk kostnaden opp til seks milliarder.
Har du sett filmen Katta i sekken?
Ja, absolutt.
Replikken i filmen var: "Det er bare to uker til."
Hvordan kan vi rettferdiggjøre dette overfor velgerne våre?
Kongressen lanserte en etterforskning.
De sa: "Vi legger lokk på dette."
Det føltes ikke som det ville skje.
Kongressen ville avslutte alt.
Det var et sjokk.
Jeg er en ung forsker som vil drive vitenskap med teleskopet,
og nå blir det stoppet?
Kongressen sa: "Vi gir dere pengene", og da kom jeg inn.
Ingen ville snakke om det. "Det går bra."
"Hvordan går det?" "Vi taper tid, men det går bra."
Det gikk ikke bra.
VIBRASJONS- OG AKUSTIKKTESTING
Vi gjorde oss klare for vibrasjons- og akustikktesting.
Man prøver å ødelegge teleskopet.
Du vil at det skal holde,
men rister det som det blir ristet i raketten.
Vi kjørte på med lyd, akkurat som under en oppskyting.
Den første testen gikk bra.
Da vi testet med romfartøyet og solkappen,
begynte boltene å falle av.
Den greia har 10 000 skruer.
Hvis du har fikset en sykkel, vet du
at boltene må strammes så de låses på plass.
Boltene var ikke låst.
Hvordan er det mulig?
Det skal ut i rommet. De må være låst.
Vi måtte finne alle boltene og fikse dem.
Det tok seks måneder
og kostet 150 millioner dollar å fikse problemet.
Folk gjør flere feil enn de bør gjøre. Det er flaut.
NASAS PROSJEKT ER FULLT AV FEIL
I mellomtiden fikk vi flere negative nyhetsomtaler
om det oppdraget enn alle andre til sammen.
Ingen vil være del av en fiasko.
Alle vil være en del av en suksess, akkurat som i sport.
Du må snu situasjonen og slutte å tape.
Teamet besto av fantastiske personer.
Problemet lå hos ledelsen.
Vi risikerer å skrape opp og ødelegge speilet,
så vi må være forsiktige.
Jeg måtte finne ledere som kunne føre teamet sammen
og var villige til å gjøre det som trengtes for noe så utrolig.
Du trenger noen som sier: "Ja, dette greier vi."
Og det var det som skjedde.
Jeg husker dagen da jeg…
For første gang ble jeg overrasket.
De to halvdelene,
hovedspeilet og solkappen, var ført sammen.
Jeg visste det ville bli vanskelig.
De to halvdelene hadde aldri sett hverandre.
Alle systemene og ledningene måtte fungere.
Da de to halvdelene ble ført sammen…
…fungerte alt.
Teamet lå nesten på etterskudd,
og plutselig lå de foran.
De var bedre enn folk hadde forventet.
Det er fantastisk.
Vi har et oppdrag som er klart.
Hvis noen spør: "Hvor trygg er du på oppskytingen?"
Da satser jeg huset.
Vi har brukt så mange år på å få teleskopet til oppskytingsrampen.
Jeg spør meg selv: "Skjer det faktisk?"
Jeg er spent, glad og nervøs.
GUYANA ROMSENTER I FRANSK GUYANA
Liker jeg oppskytinger? Vel…
Jeg liker dem etterpå.
Det er som å hoppe i fallskjerm. Når fallskjermen åpnes, er alt bra.
Oppskytingen skjer om tolv timer. Forhåpentligvis holder været seg,
så vi kan sende opp teleskopet i morgen tidlig.
Snart skjer det faktisk.
Jeg gleder meg til å få teleskopet opp i rommet.
Jeg skriver talene selv.
Det er viktig at de er ektefølte og personlige,
spesielt i en tid med skuffelse,
og at jeg står der oppriktig som et menneske.
Det er viktig.
Ingen vil huske den positive talen. Jeg kan si hva jeg vil.
Den negative talen betyr noe.
Det er viktig å tenke veldig nøye gjennom det.
Sju, seks, fem…
OPPSKYTING AV CLUSTER-SATELLITTEN 4. JUNI I 1996
…oppskytning.
Tenning.
Jeg husker den første Ariane 5-fiaskoen. Jeg husker hvordan det så ut.
Oppskytning.
Det er som innprentet i hukommelsen.
Alle fremdriftsparametere er normale.
Banen er normal.
"Dagens oppskytning var ikke vellykket,
og Webb nådde ikke banen som planlagt.
Dette er et tilbakeslag for oss,
vitenskapen og for utforsking av universet.
Vi er skuffet.
Likevel, selv om dette er et vanskelig tilbakeslag,
er det én ting som ikke endrer seg.
Vår forpliktelse til vitenskapelig utforskning av rommet."
OPPSKYTINGSDAG 25. DESEMBER, 2021
Det kuleste dette tiåret, kanskje dette århundret, skjer snart.
Etterfølgeren til Hubble,
tre ganger så stort og mer teknologisk avansert,
skal skytes opp. Jeg begynner å gråte.
Feliz Navidad. Jeg sto opp kl. 04.50 i dag
for å se JWST-oppskytingen.
Jeg ber til vitenskapsgudene at alt går etter planen,
og at vi får fantastiske data om seks måneder.
God jul, alle sammen.
Fra Jupiter kontrollsenter i Kourou i Fransk Guyana
ser dere på en Ariane 5-rakett på oppskytingsrampen,
klar til å sende James Webb-teleskopet på den første fasen av reisen.
Titusener av forskere ser på oppskytingen akkurat nå.
Hele fremtiden deres avhenger av at oppskytingen blir vellykket.
God jul! Vi er klare for å se oppskytingen av Webb-teleskopet.
Akkurat nå ser vi en grønn tavle, og det er ingen problemer.
Kontrollteamet i Kourou har ikke registrert noen problemer.
Jeg er ikke en veldig overtroisk mann,
men jeg tar med meg tre lykkeamuletter i dag.
Jeg har pappas drosjeløyve.
Jeg har bestefar Menzels sløyfe
og bestefar DeLeos loggbok fra da han var pilot.
Alt ser veldig bra ut på romstasjonen
for oppskytning denne 1. juledag.
Driften går som den skal, nedtellingen er i gang,
alle systemene er grønne og vi er klare for oppskyting.
Været er bra.
NASAs funksjonærer følger nøye med på telemetrien,
og står klar til siste nedtelling.
Ti, ni, åtte…
Sju, seks, fem,
fire, tre, to, en…
ASTROFYSIKER
ESC-avstenging.
Alle parametere er normale.
Vi er 17 sekunder fra Webbs separasjon.
Fjær vil skyve Webb fra den øvre delen av Ariane 5.
Separasjon av Webb-teleskopet.
Kom igjen!
-Takk. Ja! -Gratulerer.
Vi har bekreftelse på observasjonsseparasjon,
og det vil lede til distribusjons av Webbs solcellepaneler.
DEN FØLGENDE ANIMASJONEN SKILDRER WEBBS REISE BASERT PÅ DATA FRA NASA.
Webb bruker intern batteristrøm til solcellepanelet brettes ut.
Webb har panelene ute, og det bekrefter at det har strøm.
Solcellepanelene er ute.
Bra!
Nå snakker vi!
Etter hvert som det beveger seg mot arbeidsplassen, 16 000 mil unna,
vil det distribueres av teleskopkontrollørene
ved operasjonssenteret, eller MOC, som det kalles.
OPERASJONSSENTER
I løpet av de neste ukene vil Webb distribuere antenner, solkappe og speil.
Alle prosedyrer er kompliserte trinn
for å montere teleskopet på sju tonn.
Webb-teleskopet er utviklet av noen av verdens smarteste,
og alle sammen følger med med nervene i høygir.
Hvis noe går galt,
er det ingenting vi mennesker kan gjøre med det.
Vi får gratulasjoner for oppskytingen,
og det er vi veldig glade for.
Samtidig vet vi at det vanskeligste skjer nå.
Distribusjonen av teleskopet er som å bygge en IKEA-pult
ved hjelp av robotikk, 160 000 mil unna.
Webb har en fart på 1,6 km/t.
Snart passerer vi månens bane,
så vi er nesten 370 000 km fra jorda.
Webb skal til L2-punktet,
160 000 mil fra jorda.
Er du på jorda og vil se svake stjerner, drar du ut på landsbygda.
L2 representerer å dra på landet for oss.
Der kombineres tyngdekraften til sola og jorda
for å danne en stabil bane rundt sola.
Apollo-astronautene brukte rundt tre dager på å reise fra jorda til månen.
Det tar rundt 30 dager å nå L2-punktet.
Vi distribuerer på veien din.
Det er min første distribusjon. Jeg er nervøs.
Særlig med dette oppdraget. Det kan ikke fikses.
Hvis det oppstår problemer,
må vi bare ta imot dem.
Hundrevis av oss jobber
på operasjonssenteret døgnet rundt,
særlig flyoperasjonsteamet.
Vi kommuniserer med teleskopet via operasjonssenteret.
Vi sender kommandoer, eller koder, til teleskopet
for å si hva det skal gjøre.
Vi kan ikke se teleskopet, siden det er for langt unna,
så vi har en animert modell av teleskopet
hvor vi kan se teleskopet utfolde seg.
Som kvinne og latina er jeg en enhjørning i bransjen.
Jeg har ikke hatt en som meg å se opp til.
Jeg fikk NASA-skiltet da jeg var 19 år gammel.
Det var raskere enn forventet, for det er stort og prestisjefylt.
Jeg visste at jeg ville sette mitt preg her.
Jeg utvikler koder og prosedyrer for distribusjonssystemet.
Samme hvilken aktivitet vi utfører,
må alle systemene samhandle og fungere som ett.
DISTRIBUSJON AV SOLKAPPE TRE DAGER ETTER OPPSKYTINGEN
SÅRBARHETER
CR-en er løftet. Du har førstekommandoen.
Fortsett. Alt er klart.
Mottatt. Kodeutførelse.
Kommandolinjen ser bra ut. Alt er klart.
Utfør.
De fleste sårbarhetene er i solkappen.
Hvis mekanismene ikke løser seg ut, er det ille.
Motoren har gått inn i holdestatus.
-Du kan fortsette. -Utfører.
Mottatt, sjef. Jeg er fornøyd med det.
Fortsett.
Samme hvor mange tester man gjør, som en fallskjerm,
er den så bra som den var siste gang du brettet den.
Du vet aldri hvor bra det er før du hopper ut av flyet og drar i snora.
Gå videre til trinn 031 for gruppe seks.
Mottatt. På vingen.
Det ser bra ut. Du kan fortsette.
Alt klart. Bare fortsett.
Prosedyren ser bra ut. Utfør.
Utfører.
Du kan starte.
Klart. Vi ser om begge starter.
Du kan utføre distribusjonen.
Utfør.
Jeg bekrefter at alle fem lag på solkappen er spent.
Bra!
Takk, sjef.
En viktig milepæl oppnådd. Bra jobbet, solkappeteamet.
Bra jobbet.
Gratulerer, alle sammen.
Det var en bra dag. Det er vanskelig forutsi noe.
Teleskopet kjøles, helt etter planen. Det er helt nydelig.
Hittil har vi eliminert 266
av de 344 sårbarhetene.
De fungerte, og nå trengs de ikke lenger.
Man må likevel være årvåken, for det er flere ting igjen.
SPEILDISTRIBUSJON TO UKER ETTER OPPSKYTINGEN
SÅRBARHETER
-God morgen, Thomas. -Hei.
-God morgen. -God morgen.
Fint å se deg.
Stasjonene i Madrid er klare for overleveringen.
Operatørene er også klare.
Sjefen har bekreftet parameterne. Klart for motorflytting.
Hvis ikke hovedspeilets vinger låser seg,
vil de vibrere på en uønsket måte.
Vibreringen ville gitt oss uskarpe bilder.
Vi har nådd full forhåndslasting,
så nå er vi klare til å gå videre til trinn 046,
aktiveringen av SCS-256.
Dette er distribusjonssjefen, og parameterne ser bra ut.
Fortsetter motorbevegelse.
Kom igjen. Få det på plass.
-Det begynner å komme ut. -Det beveger seg.
Vi er nesten halvveis på 54.
Se på det.
-Det kommer inn. -Ja.
Fortsett.
-Nittifem nå. Nittiseks. -Ja.
-Der! -Ja.
Fire…
…tre, to, en.
JWST-observatoriet er ferdigdistribuert.
Hovedspeilet.
-Vi er ferdige! -Det er så vakkert.
Ja.
-Gode Gud. -Hvor vanskelig var det?
Jeg så etter deg.
Få høre. Hvordan føles det?
Det har gått bedre enn vi så for oss.
Det var vakkert å se at alt fungerte.
Alt gikk greit. Det er så spennende.
Jeg ville poppe champagne, men jeg hadde ingen.
Jeg er så glad og emosjonell akkurat nå.
Vi har et distribuert teleskop i bane.
Jeg setter pris på innsatsen deres
med dette fantastiske teleskopet,
det første av sitt slag i verden.
-Hvordan føles det å skrive historie? -Det føles fantastisk!
JWST har fullført alle de store distribusjonene.
Alt går som smurt.
Vi har det største, mest komplekse observatoriet noensinne,
og vi kan forvente utrolige bilder.
Vi greide det!
JWST ER PÅ PLASS!
Det er vanskelig å se for seg de første bildene.
Jeg studerer hvordan galakser endrer seg,
så jeg vil se hvordan stjerner dannes i galakser,
hvordan sorte hull dannes, og hvordan prosessene endres.
Jeg er mest spent på bildene av de dype feltene.
Det er i de dype feltene vi kan se de fjerneste galaksene.
Det er 160 000 mil fra jorda,
og det er fortsatt mye som kan gå galt.
Det er det alltid.
Vi har fortsatt 49 sårbarheter som aldri forsvinner.
Hvis noen av sårbarhetene svikter, kan vi miste oppdraget.
Et pinlig uklart Hubble-teleskop.
Et av teleskopets to speil er antatt å være defekt,
og bildene er uskarpe.
Da vi slo på Hubble-teleskopet, var det ikke fokusert.
Hovedspeilets brennvidde var feil.
Det var en katastrofe for forskerne som trengte bildene.
For astronomene som jobbet med det må det ha vært en enorm skuffelse.
Det var ille. Selv jeg som var barn tenkte: "Nei!"
Jeff, du har hendene fulle.
Kanskje du skal slå på lysene på hjelmen.
God idé.
Astronauter reiste opp dit og monterte en optisk del.
Nesten som små briller som fikset brennvidden.
-Én lys piksel. -Der!
Der.
-Vi kan se pikslene. -Vi greide det!
Det vanskelige med Webb er at det er så langt unna.
Vi kan ikke sende astronauter for å fikse problemer.
TELESKOPJUSTERING 40 DAGER ETTER OPPSKYTINGEN
Vi justerer teleskopet.
Vi fokuserer det på nytt.
Det er en komplisert prosess.
Hubble-spøkelset har hjemsøkt teamet i flere tiår.
Mange av mentorene mine var involvert i Hubble.
De advarte meg om dårlige dager.
Det er offentlig, synlig og stygt, og du vil helst ikke oppleve det.
De siste timene har vi brukt masse kalibreringsdata
til å måle teleskopets tilstand.
Ingen av oss har sett på det ennå.
Her.
-Galakser overalt. -Galakser.
Det er flere galakser enn stjerner.
Det er nydelig og skarpt.
Det er sånn det skal være.
Seks måneder etter verdens mektigste teleskop ble sendt opp,
forbereder teamet på flykontrollrommet seg
til å avdekke det astronomer i hele verden
har ventet på i flere tiår,
teleskopets første fargebilder.
Er dette beste retning for denne grupperingen?
Jeg har prøvd forskjellige rotasjoner, men vi kan gjøre som vi vil.
Den infrarøde informasjonen gir mange flere detaljer
enn vi vi fikk av Hubble.
Når man faktisk ser det, tenker man: "Nå er det ingen tvil."
Råmaterialet fra teleskopet starter som bilder i svart-hvitt.
Så dykker jeg ned i pikslene og får frem fargene så bra som mulig.
Jobben er å få frem
detaljene og kompleksiteten til dataene
uten å endre på dataene. Alt er der.
Universet gjemmer seg i mørket, og vi må få det frem.
Fargene er viktige. De har astrofysisk betydning.
Vi jobber direkte med forskerne
og får deres oppfatning av hva de ser på bildene.
Dette er den røde kanalen, selv om det er svart-hvitt.
Når jeg kombinerer alt i farger, blir det rødt.
Alle fjerne galakser, alle de uklare objektene,
de vil komme frem som røde.
Så tar jeg inn den grønne kanalen, og fargene dukker opp,
bare rødt og grønt.
Det grønne er galaksene i nærheten og stjernene.
Når jeg tar inn korte bølgelengder i blått,
blir bildet levende.
Bildene er så dyrebare. De er som barna våre.
Vi har pleiet dem og gjort dem klare på å bli vist frem for verden.
Det er et viktig øyeblikk,
for det er ikke bare en bragd for vitenskapen.
Det er en bragd for menneskeheten.
Det er en spennende tid.
Det er en ære å være del av noe så viktig.
LANSERINGSDAG FOR BILDER
I dag vil vår forståelse av universet bli tydeligere.
Ja. President Biden skal avdekke
det første etterlengtede fargebildet
fra NASAs Webb-romteleskop.
NASAS HOVEDKONTOR
Vi starter med bildet som presidenten skal avdekke i kveld.
-Hvis det er greit? -Ja.
Dette er det vi kaller Webbs første dypfelt.
Dette var den opprinnelige grunnen bak observatoriet.
Dette er det dypeste bildet av universet så langt. Så…
-Her. -Jøss.
-Så… -Jøss.
De dypeste Hubble-bildene tok flere uker. Vi gjorde dette på noen timer.
-Det du ser… -Nydelig.
…er en enorm galaksehop.
Når vi ser en sånn virvel, er det en hel galakse?
En hel galakse. Alle punktene du ser er en galakse.
Det er over 7000 på dette bildet.
-Galakser vi ikke… -Sju tusen på dette bildet?
Størrelsen på feltet kan sammenlignes med at du holder opp et sandkorn…
-Ja. -Det er vinkelen.
Det er et bittelite felt.
Og overalt vi har sett, er himmelen fylt av galakser.
Vi ser dem umiddelbart.
-Ser du den røde prikken der? -Ja.
-Det er den fjerneste vi fant. -Du store.
Det er 13,1 milliarder år.
Vi skal vise at…
-Universet er 13,8 milliarder år gammelt. -Det stemmer.
Hva skal jeg si når jeg beskriver de for presidenten?
Det du ser på er vår egen opprinnelse
og opprinnelsen til alle galakser og stjerner i universet.
-Det er historien vår. -Det er hele historien.
Hele historien vår er der.
Jo mer vi får bekreftet hvor stort dette kosmoset er,
vil jeg vite hvem og hva jeg er.
Hvordan passer jeg inn i alt dette?
Dette er en historisk dag for USA og for menneskeheten.
Vi skal få et glimt
av det eldste dokumenterte lyset i historien,
fra over 13 milliarder…
La meg si det igjen, 13 milliarder år siden.
Det er vanskelig å begripe.
La oss ta en titt på det aller første bildet
fra dette mirakuløse teleskopet.
WEBBs FØRSTE DYPFELTSBILDE
Herregud!
Det første bildet fra James Webb-teleskopet.
Her er det.
Galakser til tidenes ende. Herregud.
Ok.
REAKSJONEN MIN PÅ ET AV JWSTS FØRSTE BILDER
Jøss.
Det er helt fantastisk.
Herregud.
Jeg har ikke ord.
Det er helt ufattelig.
Det er fantastisk.
-Ser du buene? -Ja.
Det er maks-hoper.
Det er et kult bilde. Det er vakkert.
Du store!
De forteller oss at denne type forskning kalles…
…med romteleskopet James Webb…
Vi har aldri sett lignende, takket være James Webb-teleskopet.
Reaksjonen min og mine kollegers var glede og forbløffelse.
Vi ble fnisete da vi så bildet.
Vi visste at samme hva som er der ute, så vil vi se det.
JWST!
Nå skal vi avdekke bildet vårt.
Der er den. Den heter Stephans kvintett.
Og den er vidunderlig. Giovanni, hva synes du?
Strålene kommer gjennom.
Det er som tåke.
STEPHANS KVINTETT 290 MILLIONER LYSÅR UNNA
SKAPELSENS PILARER 6500 LYSÅR UNNA
Skapelsens pilarer er en stjernedannende region
i galaksen vår, Melkeveien.
Alle lyspunktene vi ser i dette bildet
er en stjerne som ligner på vår egen sol.
Vi, vårt eget solsystem og til og med oss mennesker
ble laget av det samme materialet
som vi ser på disse vakre bildene.
Jernet i blodet og kalsiumet i beina
ble skapt av en stjerne som eksploderte milliarder av år siden.
Nyfødte stjerner er innhyllet i støv.
Vi må kunne se gjennom det støvet,
og det greier vi med infrarødt lys.
FANTOM-GALAKSEN 32 MILLIONER LYSÅR UNNA
Dette er en døende stjerne som trekker sitt siste åndedrag.
TARANTELLTÅKEN 170 000 LYSÅR UNNA
Dette vakre bildet av Cartwheel-galaksen
viser oss hva som skjer når galakser kolliderer.
CARINATÅKEN 7600 LYSÅR UNNA
Oppdagelsene fra JWST innen eksoplaneter er helt utrolig.
Det ble oppdaget karbondioksid i en gassplanet
som går i bane rundt en sollignende stjerne 700 lysår unna.
Det er det første tydelige beviset på karbondioksid
registrert i en planet utenfor solsystemet.
Det er helt utrolig.
Det er overveldende.
Ja, det er litt overveldende.
Det er et godt eksempel på hva
vi mennesker kan gjøre når vi samarbeider for noe bra.
Det er så mye grusomt i verden.
Det er en tøff tid.
Og dette er bra. Dette er et lyspunkt
i det som ellers er en mørk tid.
Webb viser hva som er mulig
når vi samarbeider og gjør noe vanskelig.
Ti tusen med sterke og svake sider,
med grunner for at det ikke skulle funke,
samlet seg som et team og lyktes.
Greier vi det, så tenk på de andre problemene vi kan løse.
Det er det håpet som befinner seg der oppe i verdensrommet.
Det viser sin kraft hver eneste dag.
Vi har skrevet historie. Vi ser 13,5 milliarder år tilbake i tid.
Jeg er stolt. Jeg er fylt av håp.
Disse bildene viser verden at det er mye mer å utforske i universet,
og at alt henger sammen.
Dette er bare begynnelsen.
Jeg håper jeg kan si til barnebarna at jeg bygget teleskopet
som vil løse det store spørsmålet.
"Er vi alene eller ikke?"
Alle teleskopene har funnet noe de ikke forventet.
Jeg håper at vi med James Webb
vil se noe som er helt uventet.
SENT I 2022 OPPDAGET WEBB EN EKSOPLANET:
EN PLANET PÅ STØRRELSE MED JORDA, 41 LYSÅR UNNA.
DATA FRA JAMES WEBB-ROMTELESKOPET ER TILGJENGELIG FOR ALLE I VERDEN.
PROSJEKTET VAR VENTET Å VARE I FEM ÅR. NÅ ANTAS DET AT DET VIL VARE I OVER TI ÅR.
Tekst: Mari Hegstad Rowland