Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Florida, 1990.
Zbudil sem se z groznim mačkom.
Levico sem dal nad oči, da bi zastrl sonce.
Ob desno lice mi je plahutala vešča.
Hotel sem jo frcniti na drugo stran sobe.
Takrat sem opazil mezinec.
Sam se je premikal.
"Zaboga, saj je samo tvoj mezinec."
Pa ni bil moj.
Sranje. Bil je od nekoga drugega. Sem se udaril v glavo?
Dogodki prejšnjega večera so bili medli.
V baru je bil tudi Woody Harrelson.
Mogoče sva imela enega od dvobojev v pitju.
Nisem se spomnil družbe.
Spomnil sem se, da me je telesni stražar držal pokonci pred vrati, da bi odklenil.
Nisem pa čutil nobenih bušk. Fak.
- Teče! - Teče, Michael!
Michael!
Je eden najbolj priljubljenih v zabavništvu.
Dobitnik je Michael J. Fox.
Snemamo.
Kljub vsem dokazom o nasprotnem...
- Mirno. - ...me je na smrt skrbelo.
Bil sem negotov.
Tresavica je bilo sporočilo.
Iz prihodnosti.
Zdaj hoče vsak povedati zgodbo o sebi. Žalostna zgodba je,
da je Michael J. Fox zbolel za hudo boleznijo, ki ga je strla.
Ja, dolgčas.
Lasje so se mi skodrali pri 49. Nikoli niso bili kodrasti, nekega jutra
pa so bili kodrasti.
- Srečo imate. - Marmelado lahko dam nanje.
- Ne, ne. - Ali klobuk.
Preveč kompliciramo za dokumentarec.
Ja. To si ti. Zdaj pa me poglej.
Tako.
- Prihajam. - O ne.
- Takšni so, kot so. - Tukajle.
- Živjo. - Živjo.
- Kako si? - Kar dobro.
Poglej me.
- Kakšen je bil tvoj dan? - Do zdaj?
Do zdaj je bil uspešen.
Vsi vedo, da imaš parkinsona, ampak ko te vidijo, so šokirani.
Ja.
Postojva, da si opomoreš. Dobro.
Moja hoja ljudi preplaši.
Glej.
Ne bom je skrival.
- Živjo. - Živjo.
Naredite, kar hočete.
Vaše usmiljenje mi ne bo prišlo do živega.
Nisem usmiljenja vreden. Veliko dela imam.
Živjo.
Vzemi si čas.
Žilava mrha sem. Ščurek sem, marsikaj sem prestal.
- Ščurka nič ne ubije. - Ja.
Lepo počasi.
Odlično.
- Živjo. Kako ste? - Dobro.
- Dobro. Počivaj. - G. Fox.
Se zgodi.
- Bo šlo? - V redu sem. Hvala.
- Veselilo me je, gospod. - Enako. Na rit ste me vrgli.
STILL: A MICHAEL J. FOX MOVIE
Kaj je zate pomenilo biti pri miru pred parkinsonovo boleznijo?
Ne bi vedel. Nikoli nisem bil pri miru.
Seveda se ne spomnim stanja duha pri dveh letih.
Majhen, suh kot trska in živ kot živo srebro.
Uhajal sem skozi vrtna vrata, a ne da bi pobegnil,
ampak zato, ker nisem dojel pojma meja.
Čez nekaj minut je klical lastnik slaščičarne in skušal skriti muzanje.
"Vaš sin je tu."
Predstavljam si osuplo mamo.
"Dajte mu bonbon. Mož bo takoj prišel ponj in plačal."
"Saj ima denar."
"Precej denarja ima."
Ko otrok nisem zdržal pri miru.
To je velika ironija.
Nisem mogel biti pri miru, dokler dobesedno nisem mogel več mirovati.
Ko sem dobil sestrico, nisem bil ljubosumen.
Več nas je, bolj je veselo.
Ko sem bil star šest let, ona pa tri, sva bila enako visoka.
Spomnim se, da so naju spraševali, ali sva dvojčka.
Ko so izvedeli, da je sestra tri leta mlajša, se je njihov izraz spremenil.
Dojel sem, da bi moral biti višji. To je bilo zame nekaj novega.
Nisem mogel biti višji.
10 LET
Bil sem najmanjši v razredu. Manjši od večine soigralcev pri hokeju.
Bil sem dežurni za prinašanje žog iz kanalov.
11 LET
Bil sem tamali in pogosto sem jih dobil.
12 LET
Zaprli so me v omarico.
16 LET
Večji so ti nalašč težili in te mahnili, jebenti.
Ampak zanašal sem se na noge in bežal pred nasilneži.
Ravno ko so se mi začela tla udirati pod nogami,
sem ujel rešilno bilko.
DRAMSKI KROŽEK
Dramski krožek.
Tam so bile punce.
- V igri sem bil Špicparkeljc. - Špicparkeljc si bil?
Tudi videti si pet let mlajši.
Ja, majhen škrat sem bil.
Bil sem srčkan in škrat. Srčkan škrat.
Srčkan škrat.
- V dramskem krožku si bil lahko velik. - Lahko si bil karkoli.
Ampak z glavo sem bil v oblakih, če vprašate očeta.
Oče je bil pragmatik, ki je hotel družino obvarovati pred romantičnim sanjarjenjem.
Kot mlad fant je imel velike sanje, ki so mu jih izbili iz glave.
Veliko jeze je držal v sebi.
Če se mu je začela vihati ustnica, si vedel, da si v riti.
SPRIČEVALO
Če so klicali iz šole, sem jih slišal od očeta.
NI ODDAL IZDELKA
MALO SAMODISCIPLINE
Rekel bi: "Prekleta reč!"
Začel sem piti in kaditi. Velikokrat sem se zaletel.
In grdo zmrcvaril očetov avto.
- Zanj si bil zguba. - Ja, potencialna zguba.
Ej. Fejst si.
Čevlji so super. Zdaj imam vsaj malo možnosti.
Pri šestnajstih mi je učitelj v dramskem krožku v roke porinil časopis.
"Iščejo bistrega 12-letnika. Najbistrejši 12-letnik boš, kar so ga kdaj videli."
Zasral bom, Leo. Vsi me bojo gledali.
V maski te čakamo.
Še slaven boš, mali.
Do petka moram zrasti 2 cm.
Dobil sem vlogo. Preprosto je bilo.
- Košarkarsko moštvo? - Ne. Penny Montgomery.
Če ji stojim preblizu, je ne vidim v obraz.
Vodja kastinga je menil, da sem v prednosti.
Producenti imajo radi igralce, ki so videti dovolj mladi, da igrajo otroka.
To pa je pomenilo, da moram v Hollywood in pustiti šolo.
To pa je bilo nepojmljivo.
Oče: "Res hočeš to početi?"
Jaz: "Vsekakor."
"Si res prepričan?" "Vsekakor."
Potem me je šokiral.
"Če bi bil rad drvar, pojdi v gozd."
- Skrivoma je verjel vate. - Ja.
Oče je privolil, da plača to pustolovščino.
Z očetom sva se zelo zbližala v tistih tednih.
Predlagal je, da me le vozi na sestanke, jaz pa mu o vsem poročam.
Tako mi je hotel pokazati, da je to moj projekt, ne njegov.
Halo?
Ne, to je super.
Po vsaki avdiciji so me poklicali. Med njimi trije z dobrimi ponudbami.
"Prihodnost ti leži pred nogami," je rekel oče. "Zgrabi jo."
Garsonjero sem imel v slumu Beverly Hillsa.
Tako lepega stanovanja še nisem videla.
Vesel sem, da si prišla k meni.
Stanovanje je bilo veliko 20 m2. Ena žimnica, ena kuhalna plošča,
mikroskopska kopalnica in eno korito za vso hišo.
Med umivanjem posode sem si umil še lase.
Nocoj sem se imel super.
Moj nutricionist je bil Ronald McDonald.
NIHČE NE POČNE TEGA TAKO KOT MACDONALD'S
- Sva sama? - Sama?
Ali vaš mož preži kje?
Ampak spomladi 1982...
- Schweitzer. - ...obeti niso bili dobri.
Kaj se dogaja?
Sprostite se, g. Wyatt. Pljuča vam bom pregledal.
- Je to hec? - Živjo.
Dobival sem vloge, vendar sem zaslužil komaj za preživetje.
Agent je dobil 10 % od moje plače.
Plača.
Plačati sem moral fotografa, publicista ali odvetnika.
- Piše 1,25 dolarja. - Ja, in?
To ni prav. Napaka je.
Garal sem. Ni pošteno.
Preveč sem garal za tole.
Začel sem prodajati stvari. Kavč sem prodal po delih.
Skoraj bi me vzeli za dva filma. Eden je bil Navadni ljudje.
Pa Robert Redford ni bil navdušen nad mojo igro.
Med avdicijo si je nitkal zobe.
Zakaj sploh hodijo sem?
Zavrnitev je lahko tako hladna, da lahko otopiš.
Ne poslušaj tistih, ki se ne spoznajo.
Z denarjem sem bil pri koncu.
Zmanjkovalo ti je denarja.
"Zmanjkovalo" je evfemizem. Bil sem čisto brez denarja.
- Iz bistrojev sem jemal marmelade. - Prosim?
Pakirane marmelade. Da bi jedel.
- Daj no. - Po tleh sem pobiral kovance,
da bi preživel. Živel sem iz rok v usta.
Moral sem stran, ker nisem imel več denarja.
Davčni sem dolgoval denar, stanodajalcu tudi. Nisem imel telefona.
Na letališče bi moral peš.
- Kakšni so bili obeti? - Brat je bil delovodja.
Lahko bi na gradbišču pobiral žeblje.
- Ampak še vedno sem imel en čip. - Kaj?
Pri pokru ne greš od mize, dokler imaš čip.
Čip v igri.
To je bila moja zadnja priložnost.
"Nehajte mi vsiljevati tega mulca,"
je producent Goldberg rekel vodji kastinga za novo humoristično serijo.
Ne bomo vzeli nekoga, ki ni duhovit.
"Ne bom si premislil. Ne iščemo takega."
Alex je zelo samozavesten,
urednik je, ampak sočuten.
DRUŽINSKE VEZI
"Vem, kaj hočem. In nočem, da Alexa Keatona igra Michael Fox."
Ne. Hočem to delo. Potrebujem ga. Dober bom.
Vedno je bilo kaj:
premlad, prestar, premajhen, prevelik. Lahko se prilagodim.
Lahko sem starejši ali višji. Lahko sem karkoli.
- Čez pet sekund. - Pet, štiri, tri, dve.
Čakajte. Oprostite, scenarij je razpadel.
- Kje je? Sranje. - Stran 11.
"Prvi dan vrtca je, mami. Ne sme zamuditi. Uničilo mu bo življenje."
"Mal ima prav. To je moja alma mater. Tam sem legenda."
Smejali so se. Jaz pa sem...
Bil sem zaprepaden.
"Tudi jaz ga imam."
Ni pijače, ni mamil, ni žensk, ničesar,
kar bi 22-letniku, ki se je tri leta mučil,
da bi uspel, pomenilo več.
"Dobro, dobro."
Smehu se ne moreš upreti.
Našel sem način komuniciranja z vami, kakršnega niste pričakovali.
Na to nimate odgovora, razen smeha.
"Se hecate?"
Moral si prasniti v smeh. Res je bilo iskreno.
Goldberg se je naslonil nazaj in rekel: "Zakaj mi nihče ni povedal zanj?"
Super.
Moj agent se je pogajal za sedemmestno plačilo.
Zijal sem v jedilnik, pa nisem imel dveh dolarjev za perutničke.
Pogodba pa ni bila uradna,
dokler je ni podpisal čudežni otrok, direktor NBC-ja Brandon Tartikoff,
ki je bil odločno proti, da bi igral Alexa Keatona.
Fant je zelo dober, duhovit, ampak...
Ampak ne zdi se mi, da bo prišel na škatle za malico.
Zlahka bi me odpustili ali zamenjali.
Prepir se je nadaljeval do snemanja pilota.
DRUŽINSKE VEZI
Dobrodošli na snemanju Družinskih vezi. Andy, smo pripravljeni?
V naslednji uri bo odločeno o moji usodi.
Zmanjšajte jakost svetlobe.
Zavrtite kasete, prosim. Vklopite naprave.
Paul, prvi si.
- Prijeten ogled. - Tri, dve...
Pripravljeni smo. Teče. Zdaj.
Halo? Kdo ga kliče? Kimberly Blanton.
- Kimberly. - Žal mi je.
Ko sem si izmislil tisti P...
Tu Alex P. Keaton.
...se mi je zdelo, da se gledalci zavedajo mojega obupa.
Oprosti, sam sem moral odpreti, ker je butler nocoj prost.
Če Kimberly tvoja družina ni všeč,
potem morda ni vredna tvoje naklonjenosti.
Si boš spustila lase ali bodo speti?
Michael J. Fox!
Ne dela.
Tisti trenutek sem vedel, da se bodo sanje uresničile.
Mama, kaj delaš?
Serija naj bi se odvijala okoli staršev.
Brez banan, mama.
Toda Američani so se zaljubili v sina.
Na Michaela. Od zdaj je fokus na Michaelu.
Prav.
Odlično igra.
Ima izjemen občutek za pravi trenutek.
Smisel za humor naredi moškega zelo spolno privlačnega.
Bila sta duhovnik in rabin...
Kdaj ste odkrili, da radi nasmejite ljudi?
Bil sem majhen kot otrok.
Moral sem se odločiti, ali se bom tepel ali duhovičil. Varneje je,
da silaka nasmejiš, kot pa razjeziš.
- Daj. - Alex, priznaj. Nekaj posebnega si.
Prav.
Ne bom se prepiral o tem.
G. Fox mi je poslal škatlo za malico.
Ljubeče podpisano: "Rad te imam, Michael J. Fox."
HOTELI SO, DA TI POMOLIM POD NOS
V tvojih očeh vidim,
da imaš duhovito opazko, ampak jo težko spraviš iz ust.
Nadležno je. Zelo težko je.
Ko zelo potrebujem dopamin,
ko odmerek začne popuščati, kar je zdaj,
mi odreveni obraz. Odrevenita mi telo in obraz.
To je maska. Parkinsonova maska.
Zelo se moram truditi,
da se nasmejim oziroma pokažem izraz.
Dobiš odsoten izraz.
Kakšen bi bil tvoj obraz
- ob čistem veselju? - Tak.
- S tem si se preživljal. - Ja.
Dovolj.
Ste se ogreli? Se vam malce vrti?
Meša se mi.
Prebrala bova nekaj strani iz vaše knjige.
- Prav. "Ko se je oče upokojil kot vojak..." - Bolj pokonci.
Zakaj bi rad zdaj povedal zgodbo?
"Kot otroku mi je bilo vse lahko doseči.
Berem veliko slikanico."
Moj svet se manjša.
Rad imam svoje misli.
Nočem, da se to prehitro neha.
"Kot otroku mi je bilo vse lahko doseči."
Bo prišel trenutek, recimo čez 20 let,
- ko ne boš mogel več pripovedovati? - To tukaj je čez 20 let.
Ali bom ozdravel ali pa odrevenel.
"Kosilo sem moral pojesti po slamici."
"Na obraz so mi dali več plasti gumijaste pene z jakovo dlako."
- Kdo je avtor? - Neki kreten.
Bil je nizkoproračunski film. Niže na ulici pa so snemali profesionalci.
Kaj pa so počeli?
Snemali so nov film Boba Zemeckisa in Stevena Spielberga. Kdo igra v njem?
Crispin Glover.
Av!
Malo me je zbodlo, da nori Crispin igra v Spielbergovem filmu.
Jaz pa...
V drugorazrednem gimnazijskem filmu o volkodlakih.
DRUŽINSKE VEZI
Dan ali dva po božičnih praznikih me je Gary David Goldberg poklical v pisarno.
"Nekaj moram priznati," je rekel.
"Tik pred začetkom sezone mi je Steven poslal izvod scenarija."
Vedel sem, da misli Spielberga.
GARY DAVID GOLDBERG "DRUŽINSKE VEZI"
"Steven te je hotel za glavno vlogo.
Vprašal me je, ali bi te lahko pogrešal pri seriji.
Takrat ti nisem omenil, ker je bilo nemogoče."
V GARAŽI - DAN
OD BLIZU
URA TIKTAKA
Začeli so snemati z Ericom Stoltzem. Ampak se jim ne zdi pravi za vlogo.
SUPERGE NIKE
ROLKA PADE NA TLA
"Prizore z njim hočejo posneti znova."
PRSTI OBRNEJO GUMB
Zavrtelo se mi je.
HUDA EKSPLOZIJA
Še kaj?
"Ne boš zamudil niti ure pri seriji."
Zmenjeno.
Voznik me je pobral ob 9.30.
In me peljal na Paramount.
Kjer sem snemal Družinske vezi.
Živjo, kako gre?
Boš zmogel obe službi?
Pome so prišli.
Ob šestih zvečer me je drug voznik peljal
tja, kjer smo tisti večer snemali.
NAZAJ V PRIHODNOST
Teče!
Samo trenutek, doktor.
Pravite, da ste naredili časovni stroj?
Iz deloreana?
Film sem snemal do zore.
Nato me je čakal produkcijski avto z blazino in odejo
in tretji voznik me je peljal domov.
Spal sem dve, tri ure.
Nato je pred hišo ustavil spet prvi voznik.
Vstopil je, ker sem mu dal ključ, mi skuhal kavo
in odprl prho.
In krog se je znova začel.
- Živjo! - Alex, eno uro zamujaš.
Kako nova služba?
Super je. Res super.
Tu so. Danes moram priti zgodaj.
- Smo. - Teče!
Živjo, fantje in punce!
Nazaj v prihodnost in Družinske vezi sta me posrkala vase.
Posnetek 22.
Včasih nisem vedel, katero oddajo snemam.
In predvsem, kdo sem.
Že dva tedna delaš popoldne in zvečer.
To gotovo ni bilo dobro.
- Kako si danes? - Dobro. Ti?
Dobro. Utrujen sem.
- Kaj se je zgodilo? - Z glavo sem udaril.
Hitro sem hodil in se zaletel v pohištvo.
Nisem trčil obenj kot po navadi, ampak z obrazom.
Na tleh sem za trenutek pomislil: "Dobro sem se zjebal."
Začel sem zatekati in oko mi je počrnelo.
To oko je bilo čisto črno. Šel sem na rentgen.
Polomil sem si vse kosti v licu in okoli očesa.
Operirali so me in mi vstavili vijake.
Vijake sem imel tu in tu.
- In tukaj. - Vijake?
V obraz sem se udaril. Se zgodi.
Pri tej bolezni pač padaš.
- Tako je. - Parkinsonova in gravitacija.
Ja, gravitacija je resnična. Čeprav ne padem z visokega.
Vrniva se k poslu.
Zgodba o meni, 2. posnetek.
Jezus, moja glava.
Kje pa sem?
Halo?
- "Videli smo film." - Katerega?
"Tvojega. Nazaj v prihodnost."
Klical me je agent.
Oprosti, Pete. Vem, da sem zanič.
Če je to začetek konca pustolovščine, je bila super.
Sem Roger Ebert, filmski kritik, Chicago Sun-Times.
Jaz pa Gene Siskel, filmski kritik za Chicago Tribune.
Nazaj v prihodnost. Film o potovanju v času. Tega žanra ne maram,
saj ne moreš spremeniti stvari, ko greš nazaj.
Ker bi to pomenilo, da je prihodnost z začetka filma laž.
Toda Nazaj v prihodnost je rešil to težavo.
To me je razveselilo. To je moj najljubši film tega poletja.
Michael J. Fox pa je zaigral izjemno.
Toda pustolovščina se je šele začela.
NAZAJ V PRIHODNOST
1. NAZAJ V PRIHODNOST
Kaj praviš na prve kritike filma? Odlične so.
Srhljivo. Res srhljivo.
- Boste še vedno isti fant? - Ja.
- Se boste znašli? - Ja.
V stari soseski je kiosk.
Tu in tam sem se ustavil ob njem.
Ne, nisem gledal Hustlerja ali Juggsa. Opazoval sem sebe na naslovnicah.
GQ, US, People, Rolling Stone,
Playgirl, TigerBeat, TV Guide,
Variety, McCall's, The Star, The Globe,
Seventeen, 16, Mad, Cracked in tako naprej.
Kamorkoli sem pogledal, sem videl sebe.
Nič ni kazalo pravega mene.
Kdorkoli že je to bil.
To je najbolj vroči igralec v zgodovini zabavništva. Michael J. Fox.
Michael J. Fox!
Z nami je Michael J. Fox. Ja!
Ni to fantastičen občutek?
Karte za vso družino do sem niso bile poceni.
Čestitam. Nazaj v prihodnost je še vedno najbolj gledan film.
Ta konec tedna dobi tekmeca.
Še en film Michaela J. Foxa. Bo ta še uspešnejši?
Ne vem.
Priljubljenost Michaela J. Foxa je fenomen.
1. NAZAJ V PRIHODNOST, 119,8 MIO, 8 TEDNOV.
Spielbergu povejte, da se nisem pripravljen obvezati.
Skrivnost vašega uspeha?
To je moj... Ne morem verjeti, da sem hotel reči, da je igra moje življenje.
Nagrado emmy so dobili...
NAJBOLJŠI IGRALEC V HUMORISTIČNI SERIJI
Ne morem verjeti. Super!
Počutim se visok dva metra.
Vaše ime vedno spremlja opis "prikupen".
- Ne postane sčasoma nadležno? - Ja, mama piše za te revije.
A tako?
Michael Fox je srčkan. Takoj bi šla ven z njim.
Ne razumite me narobe. Zelo lepo sem se imel.
- S kom spite? - S kom spite?
Nisem hotela vprašati. Shelley je.
Pa ste.
Še vedno ne razumem.
Še vedno ne vem, kaj ljudje vidijo, ampak...
Moje najljubše pivo je kanadsko. Rekel bom, da je na njem žival z rogovi.
Nekega dne so mi dostavili tovornjak piva.
Dostavljalec je rekel, da ga bom dobil še.
Imel sem ferrarija, range roverja, jeepa cherokeeja,
mercedesa 560 SL kabriolet.
Pijača zastonj, jaz pa častni gost.
Nekoč me je ustavil policist, ko sem vozil ferrari. Rekel je:
"Mike, si ti?" "Ja," sem odvrnil.
"Močan avto je, previden bodi." Vozil sem 130 km/h.
Rekel je: "Tvoja serija mi je všeč." Jaz pa: "Je to vse?"
- Pet korakov. - Ja.
Če se ti leva noga zaplete, se ustavi.
Ne bom te ustavil. Ustavi se, ko se moreš.
- Kolena mi meče ven. Saj bom brez... - Tako naredi.
Pozibaj se. Občuti pete. Obrni se.
- Nekaj časa sem bil na vrhu sveta. - Položaj igralca golfa.
Užival sem v tem.
To je obžalovanja vredno.
Kako Tracy?
Še vedno je poročena z mano.
Mlad slaven zvezdnik ne ve, kaj je resnično.
Ljudje so čepeli v grmovju in me fotografirali v bazenu.
Hodil sem s klobukom in sončnimi očali. Skrival sem se.
To je sranje. To ni tisto.
- Daljši korak desno. - Ne.
Korak desno. Dobro. Golf položaj.
Dobro. To morava vaditi.
Upočasniti morava tvoj miselni tok.
- Tu se moraš truditi. - Ja.
- Upočasniti se moraš. - Ja.
Vstani, golf položaj. Pritisni pete ob tla.
- Si? - Ja.
Naredi četrt koraka okoli stola.
Parkinsonova je bila katastrofa.
Vendar je zelo resnična.
Ko sem imel krče v roki in mi je trzala dlan, to je resnično.
Obrni se. Trdno stoj.
Dobro. Trdno stoj.
Ne moreš hoditi in ne moreš na stranišče.
To je resnično.
Počasi naprej.
Krasno. Odlično. Vem, da zmoreš.
Oja, zmorem. Moti me to, da kar naenkrat izgubim nadzor.
Nadzora ne izgubljam počasi. Bum, in že letim.
O tem govoriva ves čas. Tvoja hitrost. To je tvoj značaj.
- To hočem odpraviti. - Umiri se. Upočasni.
Dovolj športen si, da imaš čas za kompenzacijo,
- če gre kaj narobe. - Ja, zakaj bi hitel?
Ja. To je še bolje.
Zdaj ko si filmska zvezda, je drugače govoriti s tabo...
- Zdaj sem veliko zanimivejši. - Res je. Ti je to spremenilo življenje?
Niti ne.
- Za Joan. - Za koga?
Joan. J-O-A-N.
Dajanje avtogramov in hitenje na naslednji intervju,
vse to je oglaševanje Michaela J. Foxa in filma.
Družino je najbrž skrbelo, kaj bo iz njega, ko je pustil šolo.
Ko ga obiščemo, poskušamo preživeti čas z njim.
Z njim gremo na dogodke, če želi.
Ampak ne... Ne vtikamo se v zabavništvo.
Na domačem dvorišču je le Mike Fox. Ne zvezdnik Michael J. Fox.
Pravi, da se pri starših prizemlji.
Vedno mi povejo, če se vedem kot tepec.
Tišina, prosim.
Lahko bi rekli, da sem vedno hotel blesteti.
Ne. Pripravljeni? Še enkrat, Andy?
Pet, štiri, tri, dve.
Ne vem, vedno sem se hotel izkazati. Tudi kot otrok.
Ni šlo za zmago.
Šlo je za tekmovanje.
Globoko v srcu sem čutil...
Ne morem se zbrati. Lahko še enkrat?
- Seveda. - Malo bolj živahno.
Na snemanju Družinskih vezi so me sprejeli kot izgubljenega sina.
Navsezadnje sem bil zvezda.
- Mikey, boš zdaj to naredil? - Posvetilo se mi, da tam ni v redu.
Te to moti?
Le nekaj prizorov moramo ponoviti.
- Koliko? - 38.
Niti pomislil nisem, da bi zaradi slave ukazoval.
Lahko bi bil pošast, pa bi prišel skozi.
Povejte mi,
ali je kaj posebnega narobe.
Ker sem malo zmeden.
Bil sem deški princ Hollywooda. Slaven sem bil. Pravi zvezdnik.
Misliš, da je iz opeke in kamna, pa je v resnici iz papirja in peres.
Iluzija je.
Ja?
Alex P. Keaton, Študentski odbor za gostoljubje.
Čestitam.
Oprosti. Bi smel počakati tukaj?
Ja, recimo.
Takrat je v moj svet stopila Tracy Pollan.
Ker je nastopala v newyorškem teatru, je prinesla kakovost v naše delo.
Daj ga nazaj. Ne vidiš, da ga rišem?
To je bilo drugače od mojega komedijantskega pristopa.
Kako se imenuje? "Poišči jabolko?"
Saj bi ti razložila pomen abstraktnega, pa bi najbrž tratila čas.
Nisi bila značilna izbira.
Nisi bila domišljava, nisi bila značilna blondinka,
- nisi bila pametnjakovička. - Ja.
- Se strinjaš? - Ja.
Presenečena sem bila, ko so me vzeli.
Ne vem, ali bi se sama vzela za to serijo.
- Zakaj pa so te? - Po mojem zato, ker so hoteli nekoga,
ki je drugačen od Alexa.
In najbrž so...
Najbrž so v meni videli nekaj drugačnega.
Nekega dne smo šli na kosilo.
Ženske, življenje, smrt, umetnost.
Na svoja mesta, prosim.
Po kosilu smo nadaljevali.
Pripravljeni? Teče.
Nekaj imam zate.
Res?
Imeli so razprodajo Picassovih del.
Zato sem ti kupil eno.
Zelo lepo od tebe.
Ko je to rekla, sem zaznal kanček česna
in se pošalil na njen račun.
"Si za kosilo jedla škampe, miška?"
Molčala je. Sploh ni spremenila izraza.
Pogledala me je v oči in rekla:
"To je bilo hudobno in nesramno. Klinčev kreten si."
- Živjo, Ellen. Si pripravljena? - Ja, greva.
Prav.
Ja.
Nihče ni tako govoril z mano.
Ženska se ni ustrašila podobe, kakršno sem ustvaril.
Prasec je prasec, naj posname še toliko uspešnic.
Je imela prav? Si bil res kreten?
Malo sem bil pa res.
Hecala se je, pa nisem dojel, ker se nihče ni tako hecal z mano.
Nisem bil predmet šal.
Ona pa je dregnila v to,
češ pod vsem tem si navaden otrok,
jaz pa sem te razkrila.
Takrat sem se zaljubil vanjo.
Prav.
Takole... Samo...
Prav.
Prav, ni slabo.
Samo, uh.
Prav, ja. Daj.
Prav.
Takole. Nežno.
Otročje lahko.
- Alex, ne poznam človeka, kot si ti. - Kot da bi videla skozme.
Vidim del sebe, ki ga nočem priznati. To me plaši.
Tracy je dobila vlogo v filmu, ki naj bi ga snemal na Manhattnu.
Med snemanjem sva se družila.
Povej mi kaj o svoji službi. Najbrž bom navdušena, a?
Nikar.
Bila je priča, ko je moje življenje zajel vrtinec.
Znala je ceniti davek, ki ga je zahteval.
Bila bi napaka, če bi se izgubil v zabavi, kakršno je postalo moje življenje.
- Mojo številko imaš, ne? - Ja.
- Pokliči me. - Ja, to bi mi bilo všeč.
- Ljubim te. - Jaz pa tebe.
No... Ljubiva se.
To sva rekla. To veva.
To je pomembno. Zdaj je vseeno, kaj bo.
Kaj pa bo zdaj?
- Glej to. - Dvigni jo.
HOWARD, VSE NAJBOLJŠE, TJ POLLAN
Hecno. Piše za Norma ali Freda.
V knjigarni Strand sem jo dobil za dolar.
Bil sem najbolj zaljubljen človek na svetu. Še zdaj sem.
Na to moraš odgovoriti. Kot na druga številna sporočila.
- Ja. - Na to moraš odgovoriti.
- In odgovoriti mor... Čakaj. - Čedalje bolje.
Štiri sporočila od Aquinnah, na katera nisi odgovoril.
Sinoči sem hotel.
- Samo odgovori... - Ja.
- "Nekaj dni se nisva videla, pogrešam te." - Komaj čakam, da te vidim.
Komaj čakam, da te vidim. Plaža te čaka.
Prav.
- Plaža te čaka? Ne. - Ali kaj takega.
Čakam te na plaži.
Komaj čakam, da bova skupaj na plaži.
Komaj čakam, da se druživa na plaži.
Opiši mi tega človeka.
Jasnost.
- "Komaj čakam, da te vidim. Rad te imam." - Ja, tako.
Zdi se mi, da z njo ni šale.
Ne, res je tako.
Zelo iskrena je. Lahko bi bil angleški kralj, pa bi bila še vedno ona.
Lahko bi bil Elvis, pa bi bila še vedno ona.
Malo tega bi lahko dala noter.
- Zdaj pa zmešaj. Skodelo bom držal. - Zelo težko je.
- Roka me boli. - Še sklede ne morem držati.
Ko sem z družino, niso sentimentalni.
Ne pomilujejo me, češ revček.
"Čutim tvojo bolečino, smiliš se mi. Svetnik si..."
Tega ne bi prenesel.
Ti lahko nekaj rečem? Pravkar sva govorila.
V telefonu ima tisoče neodgovorjenih sporočil.
Ja, jaz večkrat...
Vsakih 14 dni ga vprašam, ali je dobro. Pošiljam mu pozdrave in srčke.
- Pa ne odgovori. - Tako je.
Teden pozneje pa dobim: "Rad te imam, upam, da si dobro."
Zelo lepo, ampak redko.
Napisal je: "Upam, da si zadovoljna s svojimi odločitvami."
Prav, hvala.
- Lepo je. - Nadarjen si, oče.
- Kaj delaš? - Lahko bi služil s tem.
Iz tega si naredil kolaček usode.
Odgovorim preprosto: "Tudi jaz te imam rad. Mislim nate. Kako si?"
- Ampak tega ne rečeš. - Ja, ker zveni...
Zato raje pritiskam na gumbe. Potem pa dobim kitajsko spletno stran.
Tracy je zanosila mesec po poroki.
Teče!
Michael!
Njen mož pa je vedno delal. Ko ni, je spal in ni bil za nobeno rabo.
Michael.
Mali obožuje konje.
Huda reč.
- Kako družina? Kako je biti oče? - Super.
Vsak oče vam bo rekel, da je super.
Moj sin je. Najin sin je.
Večino dela je opravila ona.
Kako usklajujete družino in delo? Še vedno ste deloholik.
Michael! Michael!
Moje življenje je bilo zelo razburkano.
Vprašal sem se: "Kaj si je nakopala?"
- Si ga letos pogrešala? - Ja. Lepo je, da je spet doma.
- Doma ima majhno različico mene. - Ja.
Zelo nadarjena mlada igralka je v enem letu postala mati samohranilka.
Človek mora biti zadovoljen s tem, kdo je in z družino.
Rad moraš imeti sebe in ljudi okoli sebe.
Jaz pa sem lahko delal.
Snemal sem peti film v manj kot treh letih.
Ampak drugega življenja nisem imel.
To ni igra, jebenti.
Strah in osamljenost.
Igralec ne postaneš zato, ker kipiš od samozavesti.
Dobro jutro, g. Eastwood.
Igralci se hočejo čim pogosteje pretvarjati, da so nekdo drug.
Navaden brezjajčni drek si.
Pri tistih, ki postanemo poklicni igralci...
Za koga se pa imaš?
...se negotovost o tem, kdo smo, samo okrepi.
- In ti. - Vedno te gloda...
- Tebe ne poznam. - ...ali si blefer.
Sovražim tvoje filme.
Kakšen je značilen Michaelov, Tracyjin in Samov dan?
Vstanem in grem v službo, ko pridem domov, vsi že spijo.
To je to.
Oče se že en mesec ni počutil dobro.
"Očeta so odpeljali v bolnišnico. Oče se že en mesec ni počutil dobro.
Najprej se je vdalo srce, nato pa še ledvice.
Tistega dne leta 1990 nisem vedel, da bom prestopil mejnik."
Oprosti.
Take stvari te šokirajo. Brskaš po stvareh
in nenadoma najdeš kaj...
Trije stavki, pa tehtajo tono.
- Kaj je bil mejnik? - Mejnik je bil odrasla doba. Resničnost.
Življenje.
Zaboga, saj je samo tvoj mezinec.
Ampak to je bila težava.
Pa ni bil moj. Bil je od nekoga drugega.
Še največja paranoja me ne bi mogla pripraviti na nevrologovi surovi besedi...
Parkinsonova bolezen.
Rekel sem: "Saj veste, kdo sem, ne?"
Nisem nekdo, ki dobi kaj takega.
RAZUMEVANJE PARKINSONOVE BOLEZNI ZGODNJI ZNAKI, SIMPTOMI IN ZDRAVLJENJE
Dal mi je zgibanko.
Kdo ima neozdravljivo bolezen? Oba sta videti srečna.
Izrekel je tudi besede, "progresivna", "degenerativna",
"neozdravljiva".
Rekel je: "V tej igri ne zmagaš."
Vem, da sem stal na cesti in iskal odgovore.
Svet se mi je porušil.
To bi lahko pričakoval.
Kozmična cena, ki jo moram plačati za uspeh.
Povedal sem Tracy.
Zašepetala je: "V bolezni in zdravju."
Popolnoma sprostite glavo.
Dobro. Poglejte moj prst. Gor.
Sem poglejte.
Ja. Gor, gor. Dobro.
Takole naredite.
Dobro. Odlično.
- Zelo močno je. - Močan sem.
- Močni ste. - Zelo močan.
Oblačili ste se, mudilo se vam je in ste z glavo udarili ob vzglavje?
- Ja. - Prav. Kdaj ste si izpahnili ramo?
- Približno takrat? - Ja.
Neko obdobje sem se pogosto poškodoval.
- Oglejte si mojo hišo. - Prav.
- Skoraj vse je na istem mestu. - Stisnite mi roko.
- Kakšen je občutek? - V redu. Vse bo v redu.
Ja? Vam ne bodo česa amputirali?
- Ne. Glavo. - Prav. Glavo?
Prav.
Ne poznam pametnejšega človeka od Tracy. Za marsikaj mora poskrbeti.
Grozno je, da mora nositi breme, ki sploh ni njeno.
Moje breme je, ki pa ga deli z mano.
Prevzame ga več kot jaz.
Prvi krog naredite še v postelji?
- Ne, ko vstanem. - Prav.
Michael to včasih odloži, če ima kaj nujnega.
Misli, da bo bolj zaleglo, če počaka.
Preživlja vse, kar preživljam jaz.
In še poskrbeti mora, da vse teče gladko.
Jaz moram samo to čutiti in preživljati.
Malo lahko hodim. Takole.
Ona poskrbi za vse.
- Hodim, ljubica. - Ja.
Bravo.
- V to smer? - Ja.
Bolj počasi.
Sanjaril sem o begu.
PARKINSONOVA BOLEZEN
O tem, da je moja diagnoza pomota.
TRESENJE ROK
PREDVSEM BOLEZEN STAREJŠIH
MOŠKI PRI 72-IH
Imel sem manj kot 30 let. Kako je mogoče, da imam bolezen starih?
Med simptomi so otrdelost mišic,
počasnost, neokretnost in tremor.
Zmanjšano utripanje oči in zmanjšana obrazna mimika.
Mislil sem, da je zmanjšano utripanje z očmi in obrazne mimike
znak sproščenosti pred kamero. Manj pretirano vedenje.
Ne, nisi postajal boljši, ampak bolj bolan.
Kaj bi svetovali nekomu s to boleznijo?
Pomembno je, da smo iskreni, predvsem do sebe.
Tu je Johnny.
Levica se mi je brez razloga začela nenadzorovano tresti.
Nocoj nas čaka odlična oddaja. Z nami je Michael J. Fox.
Zdravnik mi je predpisal zdravila za parkinsona.
Sinemet se v možganih spremeni v dopamin,
nevrotransmiter, ki ga parkinsonovi bolniki ne proizvajajo več dovolj.
Vesel sem, da je z nami Michael Fox. Nadarjen mladenič je.
Bi zaploskali Michaelu J. Foxu?
Zdravil nisem jemal zaradi zdravilnega učinka ali celo tolažbe.
Razlog je bil le eden.
Ja.
Da bi skril.
Zdravila sem nosil po srajčnih in hlačnih žepih.
Kot bonbončke.
Tresenje se pojavi, ko prizadeti ud počiva.
Tresavico sem skrival tako, da sem v levici vedno kaj vrtel.
Dan za dnem, uro za uro.
Ne slišim vas. Zunaj je nekakšen hrup.
Vas lahko pokličem nazaj?
Niti pomislil nisem, da bi komu povedal za diagnozo. Delo sem imel.
Nameraval sem se pretvarjati, da se mi to ne dogaja.
Tega ne moreš početi ljudem. Ne moreš lagati in manipulirati. Tega ne dovolim.
Samo tokrat te bom izpustil samo z opozorilom.
Rad imam fante, ki so tako pametni, da si škodijo.
Mojstrske manipulatorje, ki mislijo, da slepijo druge.
Pa v resnici slepijo sebe, dokler nimajo več vajeti v svojih rokah.
Postal sem mojster v jemanju zdravil.
Da sem bil v formi v pravem trenutku.
Rabim več zdravil.
Narediva odmor?
Pred desetimi minutami bi moral končati, rabim tablete.
- Dve minuti bo trajalo. - Ja.
Vzameš tableto in čakaš. Kakšen je občutek?
Kot čakanje na avtobus.
Ko me vprašajo, kaj delam, rečem, da čakam na avtobus.
Prijemljejo. Prijetno je.
Danes je hitro prijela.
Še vedno malo momljam, ampak se dobro počutim.
- Počutim se... - Še čakaš ali si že na avtobusu?
Sem že na avtobusu. Že plačujem vožnjo.
Velika sprostitev je. Kot bi bil spet v svoji koži.
Napolni te s tabo.
Teče.
- Telo me je bolelo. - Plejbek.
Zvijal sem se v neudobne položaje, da bi skril tresavico.
Še enkrat.
Vidim "REC".
Ja, to pomeni "snemati".
Nisem imel teka.
To je bil izgovor, da mi ni bilo treba jesti z družino.
Mislil sem, da z govorjenjem o parkinsonu pospešujem njegov prihod.
Zato sem pil.
Da bi ušel temu stanju.
Steklenice sem skrival v garaži.
Odprl sem dve steklenici vina, Tracy pa je mislila, da sva spila le eno.
Že pred zadnjim prizorom sem po navadi spil margarito.
Jack Daniel's z ledom.
Ljubezen ali denar z Michaelom J. Foxom se dobro začne,
potem pa zvodeni. Ni dober.
- Meni se zdi naravnost slab. - Stvari so začele uhajati iz rok.
Življenje z Mikeyjem nima zgodbe.
Spraševal sem se, zakaj Fox v več prizorih nima pojma, kaj naj počne.
Pohlep je še en film, ki se dobro začne, a se sfiži.
Se je Fox ujel v staro past?
SO FOXOVI FILMI ZANIČ?
Vsi hočejo igrati prijetne like. Zakaj ne hudobnih?
Ljudje te imajo radi, ko igraš zoprne like.
Nicky!
Zanič je, Angie.
Še eno visokoproračunsko, donosno in hitro pozabljeno sranje.
Bil sem zamorjen in jezen.
V trgovini se je nekdo vrinil predme.
Rekel sem: "Jebenti, a sem neviden?" On pa: "Ja, neviden si."
Zgrabil sem ga in rekel: "Jebi se. Ven te bom zvlekel in ti odprl glavo.
Danes si ne želim nič drugega, kot da ti odprem betico."
Pobledel je in šel. Rekel sem: "Lahko sem tak."
Nisem vedel, kaj se dogaja, kaj bo.
Mogoče bi spil še nekaj kozarcev vina
in mogoče kakšnega kratkega?
- Si bil alkoholik? - Oja.
Ampak že 30 let nisem spil kozarčka.
- Vzrok za tako vedenje? - Strah.
Čutil sem nujno potrebo po žuriranju.
Ob koncu snemanja smo pili že tretji vrč margarit.
O bog.
Videl sem stopala. Tracyjina stopala.
Obuta je bila. Sranje, koliko je ura?
Ni bila jezna.
Ravnodušna je bila do mojega bednega stanja.
"To hočeš?" je vprašala? "Tak bi bil rad?"
Michael, Tracy, obrnita se.
Nisem še bil tako prestrašen.
Tracy. Tracy! Tracy!
Tracy, Tracy!
Kad je postala moje zatočišče.
Dan za dnem, uro za uro.
Samo pod vodo sem hotel.
Hotel sem trpeti, iti čim niže.
Slišal sem le zamolklo pljuskanje tresoče dlani.
Alkohol me je vlekel dol, abstiniranje pa še bolj.
Nisem več mogel bežati pred sabo.
Prva leta treznosti so bila kot boj z nožem.
Kaj je nož?
Resnica.
Resnica. Nisem ji pogledal v oči.
Hotel sem pobegniti pred svetom.
Hotel sem biti drugje, početi druge stvari.
Ušel sem in snemal na drugih koncih sveta.
Doma ne moreš skrivati parkinsonove.
Ker si z njo.
Drugje, v stiku z drugimi ljudmi...
Če ne vedo, da sem bolan, nisem bolan.
Tracy je zelo trpela.
Bila je na koncu z močmi.
Dobila sva še dvojčici.
Aquinnah in Schuyler.
Vrnil sem se k družini.
Sam je bil vesel, ker sem doma, pa tudi jezen name.
Mami, poskusil bom.
Čas je.
Kaj sem naredil?
- Zavij levo. - Maje se.
Dobro ti gre, bravo.
Voziš se! Še, še. Dajmo, vozi naprej.
Odločil sem se.
VSI ŽUPANOVI MOŽJE UVOD
VSI ŽUPANOVI MOŽJE "PILOT"
Vrnil sem se k ljubši televiziji.
Ni ga čez to, da vkorakaš na prizorišče poveš nekaj, občinstvo pa ponori.
Če so v Daily Newsu napisali, da so naju videli na večerji,
- pa pojdiva na večerjo. - V Postu so napisali, da spiva skupaj.
- Imaš zadnje podatke o gledanosti? - Tu so.
Odlične kritike in dobra gledanost so kazale na dolg uspeh.
Urnik pa se je ujemal z družinskim.
Schuyler, hodi z mano.
Bilo je skoraj popolno.
To je moč prepričevanja. Naj verjamejo, kar hočem, da verjamejo.
To je moj dar.
- Fantastičen si bil. - Ja, ni problem.
Fino se je bilo pretvarjati.
- Je župan pripravljen za govor? - Vso noč sem ga pisal.
Prej bo, kot smo mislili.
Stres ob snemanju tedenske oddaje pred občinstvom
je poslabšal simptome.
Vsa leva roka se mi je tresla. Tako močno, da mi je stresalo telo.
Zvilo me je. Ležal sem na tleh in čakal.
Zunaj je občinstvo čakalo, da bi posnel prizor.
Slišal sem, kako migajo z nogami. Čutil sem to.
Prosim, pridruži se nam.
Ves čas sem računal.
Kdaj sem vzel zadnjo tableto? Kdaj bo nehala delovati?
Če je opozorilo prišlo sredi petminutnega prizora,
nisem mogel ustaviti simptomov.
Fred, Joe, me veseli, kot vedno. Premišljeval sem...
Še vedno ni vedel nihče, razen mojih.
V laži živim.
Ne morem več. To se mora nehati.
Začutiš, da te ljudje gledajo.
Zijajo, te sodijo.
Zrejo v vse špranje tvoje duše.
- Smo. - Teče.
VSI ŽUPANOVI MOŽJE
- Pripravljeni smo, Michael. - Kako je?
VSI ŽUPANOVI MOŽJE
Najhuje je, da si omejen.
Najhuje je, da ni poti iz tega.
Včasih sem si rekel: "Iz tega ni poti."
OB SREDAH OB 20.00
Butal sem po steni.
Bolan si toliko kot tvoje skrivnosti.
Če se počutiš v redu, se lahko izpustiš.
Če ne, poskusi na desnico dati čim manj teže.
Dobro. Tu sem.
Dobro. Desno nogo daj malo bolj desno.
Še malo. Tako.
- Kaj je bilo? - Ostani tako.
Spet sem se udaril.
Spotaknil sem se ob preprogo in si zlomil dlan. Zdaj imam v njej vijake.
Tkivo okoli vijakov se je vnelo. Lahko bi mi odrezali prst.
Potem sem si zlomil še roko. Vsi so mi govorili, naj bom previden.
To nima nič s previdnostjo. To se pač zgodi.
Če imaš parkinsonovo, pač padaš.
Pokusi še malo dvigniti prsi. Tako, ja.
- Bravo. - Ne dajaj Mikeyja v nič.
Ko govoriš o bednih stvareh pri bolezni,
se mi zdi, da se ji približaš, potem pa zbežiš.
Previdno z desnico.
Ja.
- Dobro. Sedi. - Ni treba.
- Res? - Ja.
- Ne morem uporabiti... - Ja.
Vidiš? Jedro je še dejavno. Trebušne mišice delajo.
- Ja. - Kako se počutiš?
Dobro.
Ure in ure govorim s tabo. Niti enkrat nisi rekel, da te boli.
- Boli me. - Ja?
Ja, zelo me boli.
Pet, štiri, tri, dve, ena. Sprosti.
- To me zelo boli. - Rama? Tu?
Vsako tresenje je kot potresni sunek.
- Bi sedel pokonci? Na stol? - Ja.
- Vse je bolje od tega. - Prav.
- Zakaj mi nisi povedal... - Ni naneslo na to.
- Zakaj mi nisi povedal, da te boli? - Tega ne bom omenil sam od sebe.
Dobro. Ne sesedi se na stol. Brez sunkov. Dobro.
Dobro sem.
- Rad bi se počutil bolje. - Ja.
Zdi se mi, da jasneje vidim, kaj moram narediti, da bi se počutil bolje.
Ampak sem Michael J. Fox.
Ljudje se zaradi mene počutijo bolje, počnejo stvari, ki jih sicer ne bi.
To je zelo močno in velika odgovornost.
- Nočem zajebati. - Ja.
V redu je, če kdaj nisi Michael J. Fox.
Michael J. Fox je nekaj držal zase.
Nekaj o svojem zdravju.
Zdaj je javnosti povedal, da ima parkinsonovo bolezen.
Michael J. Fox, priljubljen igralec,
je povedal, da se bojuje proti parkinsonovi bolezni.
...šokiral z izjavo, da ima parkinsonovo bolezen.
Ima jo že sedem let.
Ves teden poslušamo,
da imaš to hudo bolezen,
ki ogroža tvoje življenje, in da te čaka življenjska bitka.
Si si zdaj oddahnil?
O, bog, kaj sem naredil!
- Njegova prognoza? - Čez 10 let bo imel hude težave.
- Težave z ravnotežjem, padci. - Pred njim je naporna pot.
ŽIVLJENJSKA BITKA
Vas skrbi, da bo občinstvo drugače gledalo na vas?
Tokrat bom prvič pred občinstvom v studiu, odkar sem povedal za bolezen.
Bal sem se, da me bodo zavrnili. Da bolan človek ne more biti duhovit.
Upati sem moral, da me bodo sprejeli.
- Smo. - Teče.
Spet se srečava, g. Bond.
Tako. Pa se izvij iz tega, Bobo Fischer.
To sem vedel.
Drzna poteza.
Odziv je bil odličen.
Slabo si se odločil.
Šah mat.
Ljubezen, ki ne umre.
Se ti zdi, da imaš 90-letnega očeta?
Ne počutim se starega 90 let. Včasih si jezen name.
Vsi mi govorite, naj bom previden. Saj sem. Moj namen ni ne biti previden.
Nihče ne misli, da nočeš biti previden.
Ampak mogoče to ni...
Je niže na seznamu, kot je za nas.
Torej...
Zato se moram prepričati.
Super, če me razumeš, ampak bolje je, če ne padeš.
- Trudim se. - Ja.
Lahko si rečem: "Imam parkinsonovo. Kako bom živel z njo?"
Če si ne bi rekel, da imam parkinsonovo,
če si ne bi rekel "Ja, to je res", se ne bi začel zdraviti.
Tokrat prvič govorim s tabo v tej oddaji, odkar si na tiskovni konferenci oznanil,
da imaš parkinsonovo bolezen. Mislim, da ljudje...
Kako je zdaj? Kakšen je bil odziv?
- Nič se ni spremenilo. Še vedno jo imam. - Ja?
Po vseh letih skrivanja simptomov, sem se lahko sprostil.
Imam bolezen, zaradi katere počnem to.
In to in...
Če me boste dolgo gledali, se boste navadili.
Nič mi ni bilo treba početi, samo biti jaz.
Včasih, ko vzamem preveč zdravil, se začnem zvijati kot Axl Rose.
Če vidite to, brundajte "Paradise City".
Ljudje so videli, da sem še vedno jaz. In Parkinsonova.
Jezus.
- Kaj, hudiča! - Boš?
- Si jo nalašč pretresel? - Parkinsonova.
Nekaterim se je zdela moja bolezen konec.
Začutil sem, da je pravzaprav začetek.
Michael J. Fox je kongres prosil,
naj poveča sklad za raziskave za parkinsonovo bolezen.
"Uspešen raziskovalni program ni raketna znanost.
Večinoma je zdrava pamet in volja za ukrepanje. Hvala."
Bravo, Michael.
To sem si vedno želel reči, pa nisem:
"Močnejša si od mene. Premikastila me boš.
Ampak udaril te bom enkrat in bolelo te bo."
Ta trenutek sem poznal.
Muhammad Ali, Michael J. Fox in drugi pravijo,
da je nujno potreben denar.
Hotel sem sodelovati, ne pa se umakniti. Spoznal sem, kaj vse še lahko dam.
Zelo me je pre-treslo, da sem z vami.
Foxov sklad je revolucija v znanstveni filantropiji.
Aktiviral je parkinsonovo skupnost in zbral skoraj dve milijardi dolarjev.
Deset let po diagnozi se je rodila Esmé.
Živjo.
Daj očku poljub.
- Kaj dela očka? - Glej očka, Esmé.
Otroci so super. Otroci rečejo: "Se lahko nehaš premikati?"
Najbrž res.
Odgovorim: "Poskusil bom."
- Ne. - Zaljubljen.
- Ne. Sta... - Letita.
- Plešeta - Dobro.
Bi zamenjali ekipi, ker zmagujeva?
Tako mi je všeč, ampak...
- Grozna sem pri tej igri. - Jaz sem kriv.
- Premišljevala sem... - Vidiš?
Si?
Ti.
- Si že? - Ja.
- Imela sem "sebe". - Mene?
Ne, sebe. Misli, da je bil "Michael J. Fox".
Nikoli nisem bil pri miru. Mogoče zato, ker sem majhen.
Vedno sem se gibal. Ne le zato, da bi prišel iz kraja v kraj,
ampak tudi zato, da bi se pri tem izrazil.
Spoznal sem, da ne morem biti pri miru.
Ne morem biti prisoten.
Dokler nisem dobil tega,
zaradi česar sem prisoten ves čas. Zdramilo me je.
Tako.
PO KNJIGI MICHAELA J. FOXA
STILL: A MICHAEL J. FOX MOVIE
Prevedla Lorena Dobrila