Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Florida, 1990.
Kutya másnaposan ébredtem.
A bal kezemet az orrnyergemre helyeztem, hogy kizárjam a napfényt.
Egy molylepke szárnya verdeste a jobb orcámat.
Az arcom elé tettem a kezem,
hogy elpöcköljem a kis dögöt.
Akkor tűnt fel a kisujjam.
Magától mozgott.
„Az istenért, ez csak az ujjad!”
Csakhogy nem az enyém volt.
Basszus! Ez valaki más ujja!
Bevertem volna a fejemet?
Az előző este emlékképei elég hangyásan maradtak meg.
Woody Harrelson is ott volt a bárban.
Lehet, összeverekedtünk részegen, ahogy szoktunk?
De nem emlékeztem ilyenre.
Arra viszont igen, hogy a testőröm az ajtókeretnek támasztott,
amíg a kulcsot küzdötte bele a zárba.
Viszont sehol egy púp a fejemen. Baszki!
Tessék!
Tessék, Michael!
Michael, Michael!
Elérte a népszerűség csúcsát.
A győztes: Michael J. Fox!
Forog!
Minden jel ellenére...
- Ne mozdulj! Pozíció! - ...lefagytam a félelemtől,
a szakmai önbizalomhiánytól.
A remegés egy üzenet volt...
a jövőből.
Sokan mondják, hogy te határozod meg a saját narratívád.
A szomorkás narratíva az, hogy:
„Michael J. Foxnak súlyos betegsége alakul ki, ami összenyomja lelkileg.”
Ez unalmas.
A hajam úgy 49 éves koromban göndörödött be.
Addig nem volt az, aztán hirtelen...
Egy reggel így ébredtem fel Santa Barbarában.
- Szerintem jól áll. - Tegyünk rá valamit!
- Ne! - Egy kalapot.
Túl sokat törődünk azzal, hogy nézek ki a dokumentumfilmben.
Igen. Ez te vagy.
Most nézz rám!
Úgy!
- Jövök! - O-ó!
M... Figyeljetek, egy idő után...
- már úgyis mindegy. - Így!
- Szia! - Szia!
- Hogy vagy? - Kösz, jól.
Ezt nézd!
- Hogy telt eddig a napod? - Eddig?
Eddig sikeresen.
Mindenki tud a betegségedről,
de ha menni látnak, akkor kiakadnak: „Ó, baszki!”
Ki.
Jó. Most indulj el újra!
Ez az! Szuper.
A járásomtól sokan kiborulnak.
Nézd!
De nem titkolom el.
- Helló! - Üdv!
Te azt kezdesz vele, amit akarsz.
Ha sajnálsz, az nem hat meg.
Nem vagyok szánni való. Jól... Jól mennek a dolgaim.
Ó, szevasz!
Ne siess!
Kemény fából faragtak.
Csótány vagyok, sok mindent túléltem már.
- A csótány bármit túlél. - Bármit.
Szépen, lassan! Szépen, lassan!
Ez az! Szép!
- Üdv, jó napot! - Üdv!
Jó. Állj meg kicsit!
Mr. Fox!
Hoppá!
- Sikerül? - Oké... Megvagyok. Köszönöm.
Jól van. Nagyon örültem!
Én is. Padlót fogtam magától.
STILL: MICHAEL J. FOX ÉLETE
A Parkinson előtt mit jelentett neked a mozdulatlanság?
Nem tudtam, mi az.
Nem tudtam. Állandóan mozogtam.
Nyilván nem emlékszem, milyen volt kétévesen.
Térdig értem, alig nyomtam többet mint egy vizes törölköző, izgága voltam.
De gyanús, hogy a hátsó ajtót nem azért céloztam meg,
hogy meneküljek.
Inkább csak nem ismertem a határaimat.
Pár perccel később telefonáltak,
és a cukorkabolt tulaja alig bírta ki nevetés nélkül.
„Itt a fia!”
Szinte látom magam előtt anyám elképedését, hogy megszöktem.
„Adjon neki egy cukorkát!
A férjem mindjárt elmegy érte, és kifizeti.”
„Van neki pénze.”
„Sőt, nem is kevés!”
Gyerekként nem hittem a mozdulatlanságban.
Ez elég ironikus az életemet nézve.
Nem tudtam nyugton lenni, aztán szó szerint...
fizikailag képtelen lettem.
Amikor megszületett a húgom, nem voltam rá féltékeny.
Örültem, hogy lett kivel játszanom.
De mire én hatéves lettem, ő meg három, utolért magasságban.
Emlékszem rá, egyszer megkérdezték, ikrek vagyunk-e,
de amikor közöltem, hogy az ikerpárom három évvel kisebb,
megváltozott a reakció.
Rádöbbentem, hogy az az elvárásuk, hogy magasabb legyek.
Ez új érzés volt.
De én nem lehettem „magasabb”.
10 ÉVESEN
Én voltam a legalacsonyabb az osztályban. Meg a hokicsapatomban is.
Mindig én másztam le a labdáért.
11 ÉVESEN
De állandóan megvertek, mivel kicsi voltam.
12 ÉVESEN
Bezártak a szekrénybe.
16 ÉVESEN
Ha a nagyok direkt rád mennek, rohadtul nem kímélnek...
De mindig is a futásra hagyatkoztam, ha piszkálódásra került a sor.
És amikor a talaj kezdett kicsúszni a lábam alól,
megtaláltam a fogást.
SZÍNJÁTSZÓKÖR
A színjátszást.
Ahová sok lány járt.
Egyszer én játszottam a Tűzmanócskát.
- A Tűzmanócskát? - Én játszottam, igen.
Öt évvel fiatalabbnak látszottál.
Igen, egy kis manó voltam.
Cuki és manószerű. Cuki manó voltam.
Cuki manó.
De ott kitűnhettél.
Bármi lehettél.
De mindenbe beleszartam, legalábbis apám szerint.
Ő pragmatikus ember volt, elkötelezetten védekezett a fantáziavilág ellen.
Gyerekként még voltak álmai, amik aztán szépen megszűntek.
Volt benne egy kis düh.
Ha megmozdult a szája, tudtad, hogy bajban vagy.
Hogy: „Ajaj! Nekem annyi.”
EDMONDS JR. KÖZÉPISKOLA
Az igazgatói figyelmeztetés miatt apám jól összeszidott.
ELMARADT HÁZI FELADATOK
TANÁRI VÉLEMÉNY ROSSZ MAGATARTÁS
Azt mondta: „Az istenit! Az istenit!”
Akkor elkezdtem többet cigizni meg inni.
Állandóan nekikoccantam más kocsiknak...
tönkretéve apa autóit.
Szerinte semmirekellő voltál.
Igen, kezdtem az lenni.
Szia! Jól nézel ki!
Klassz ez a cipő! Most már labdába rúghatok.
Tizenhat évesen...
SZEREPLŐVÁLOGATÁSOK
...a drámatanárom a kezembe nyomott egy újságot.
„Egy okos 12 évest keresnek,
úgyhogy te leszel ott a legokosabb 12 éves.”
De el fogom rontani, Leo. Mindenki engem bámul majd.
Mehetsz a sminkbe!
Történelmet írsz, kölyök!
Péntekre két és fél centit kell nőnöm.
Megkaptam a szerepet. Könnyen ment.
Kosárválogató?
Nem. Penny Montgomery.
Ha túl közel állok hozzá, nem látom az arcát.
A szereplőválogató szerint előnyöm volt.
Az amerikai producerek szívesen láttak olyanokat,
akik kinézetre elmentek gyereknek.
De ehhez Hollywoodba kellett költöznöm, és félbehagynom a sulit.
És ez elképzelhetetlennek tűnt.
Apám: „Biztos ezt akarod?”
Én: „Teljesen biztos.”
„Ennyire magabiztos vagy?”
„Ennyire.”
Apám aztán meglepett:
„Hát, ha már felcsapsz favágónak,
akkor irány az erdő!”
Titokban hitt benned.
Hitt.
Apa fizette a kalandot,
az egész utat a Visájára terhelte.
Emlékszem, arra gondoltam, milyen sokat fejlődött a kapcsolatunk.
26-OS STÚDIÓ
Azt mondta, hogy ő csak elvisz a találkozókra,
amikről utólag számoljak be neki.
Ezzel jelezte nekem, hogy ez teljesen az én bulim volt.
Halló!
Aha, úgy jó lesz.
Minden meghallgatásról visszahívtak,
háromból lett komoly ajánlat.
„Elkaptad a világ farkát, fiam” mondta apa. „El ne engedd!”
A stúdiólakásom Beverly Hills nyomornegyedében volt.
Ennél szebb házat még nem láttam!
Tudod, annyira jó, hogy hazajöttél velem!
A lakás ötször négy méter volt. Egy matrac, egy főzőlap,
egy mikroszkopikus fürdő, és egyetlenegy mosdókagyló.
Palmolive-val mostam hajat, Head & Shouldersszel mosogattam.
Nagyon jól éreztem magam.
Ronald McDonald lett a kizárólagos dietetikusom.
ILYET CSAK A MCDONALD'S TUD.
- Egyedül vagyunk? - Egyedül?
A férjed errefelé ólálkodik?
De 1982 tavaszára...
Schweitzer!
...már rosszabb lett a helyzet.
Mi történik? Mi ez?
Nyugalom, Mr. Wyatt! Megvizsgálom a mellkasát.
- Hé, ez valami vicc? - Üdv!
Továbbra is kaptam szerepeket,
de alig futotta a megélhetésemre.
Az ügynököm a bevételeim tíz százalékát kapta.
A fizetésed.
Meg ott volt a fotós, a publicista, az ügyvéd.
- Ezen „1,25 dollár” áll. - És?
Ez nem stimmel! Ez tévedés!
Én megdolgoztam érte. Ez nem fair!
Ennél többet érdemlek.
Eladtam a holmijaimat.
A többrészes kanapémat részenként adtam el.
Pár szerepet majdnem megkaptam. A legismertebb az Átlagemberek volt,
de Robert Redford nem volt lenyűgözve a felolvasásomtól.
A meghallgatást fogselymezéssel töltötte.
Minek jöttek ide?
Az elutasítások annyira tárgyilagosak,
hogy egy idő után kiéghet tőlük az ember.
Ne hallgass rájuk, nem tudják, miről beszélnek!
Napról napra éltem.
Tehát fogyogatott a pénzed. Ez...
Én... A „fogyogatott” túlzás. Nem volt pénzem.
- Egyadagos lekvárokra vadásztam. - Mire?
- Hát, tudod... dzsemre.
- Miért? - Hogy megegyem.
- Ne már! - Meg...
Meg aprópénzt kerestem,
hogy eljussak a következő pillanatig. Lépésről lépésre éltem.
Azt gondoltam: „El kell tűnnöm innen. Nincs pénzem,
adótartozásom is van, meg a lakbért se fizetem, nincs telefonom.”
A repülőtérre is sétálnom kell.
- Miben reménykedtél? - A... Abban,
hogy az öcsém építésvezető,
és majd építkezéseken szedem a szögeket.
De volt még egy zsetonom.
Mid?
A pókerben, ha még van egy zsetonod, meg helyed,
játékban maradsz. Zseton és hely.
Ennyi. Ez volt az utolsó esélyem.
„Engem nem érdekel az a srác”
mondta Gary David Goldberg producer az új sorozata szereplőválogatójának.
Ne hozzunk be olyat,
aki nem vicces! És ő nem humoros.
„Nem gondolom meg magamat.
Nem ő az emberünk.”
Mind tudjuk, hogy Alex nagyon talpraesett,
ő az újság szerkesztője, de közben szerethető is.
CSALÁDI KÖTELÉKEK
„Tudom, mit akarok, és mondom,
nem akarom, hogy Michael Fox játssza Alex Keatont.”
Nem. Kell ez az állás. Szükségem van rá. Képes vagyok rá.
Eddig mindenhol elakadtam valamiért.
Túl fiatal, túl öreg, túl alacsony, túl magas voltam. Bármi a baj, megoldom.
Lehetek idősebb. Lehetek magasabb. Bármi lehetek.
- Kész. Mehet? Ötről! - Öt, négy, három, kettő!
Pillanat, szétesett a forgatókönyvem.
- Hol van? Basszus! - Tizenegyedik oldal.
„Ez az első napja az oviban.
Nem akar elkésni. Az az egész életét tönkretenné.”
„Malnak igaza van. Ez az alma materem, itt legenda vagyok.”
És nevettek. Én meg...
Én meg úgy éreztem... elönt a „hűha” érzés.
„Én is!”
Nincs az a pia, az a drog, az a nő, az a... Nincs semmi,
ami ahhoz fogható, amikor 22 évesen megkaptam a szerepet,
miután három évig küzdöttem a túlélésért.
„Jó, jó, jó, jó, jó!”
A nevetés... Önkéntelen reakció.
R... Rátaláltam valamire,
egy kommunikációs csatornára, amire nem számítottál, amire...
amire nem lehet más reakció, csak a nevetés.
„...komolyan? Ne...”
Ha nincs reakciód, akkor is kifújod a levegőt. Ez nagyon őszinte.
Gary David Goldberg hátradőlt, és azt mondta:
„Miért nem mondtátok, hogy itt ez a srác?”
Nagyszerű.
Egy telefonfülkében álltam a Pioneer Chicken gyorsétterem előtt.
Amíg az ügynököm hét számjegyű fizetésről beszélt,
én a menüt bámultam, a kétdolláros csirkeszárny után ácsingózva.
A szerződést még nem tudták véglegesíteni,
mivel az NBC-t vezető csodagyerek, Brandon Tartikoff programigazgató,
szabályosan ellenezte, hogy én kapjam Alex Keaton szerepét.
Nagyon profi, és elég vicces is,
de nem olyan emberről van szó, akivel eladhatunk egy uzsonnásdobozt.
Bármelyik pillanatban kirúghattak vagy lecserélhettek volna.
A huzavona addig ment, hogy már a pilot epizódot forgattuk.
CSALÁDI KÖTELÉKEK
Üdvözlöm önöket a Családi kötelékek felvételén!
Andy, kezdhetjük?
A következő egy óra dönti el a sorsomat.
Lekapcsoljuk a fényeket.
Mehet a kazettafelvétel. Induljon a gép!
Paul, tiéd az első kép.
- Kéz- és lábtörést! - Három, kettő...
Mehet. Készen állunk. És tessék!
Halló! Megkérdezhetem, ki keresi?
Kimberly Blanton.
- Kimberly! - Bocsánat...
Attól a pillanattól, hogy kimondtam a „P”-t...
Itt Alex P. Keaton.
...úgy éreztem, a közönség tisztában volt a forgatás előtti
kétségbeejtő napjaimmal.
Szia! Bocsi, nekem kellett kinyitni. Az inasunk ma szabadnapos.
Ha Kimberlynek nem tetszik a családod így,
akkor talán nem ér annyit, nem gondolod?
Így marad a hajad, vagy feltűzöd kontyba?
Michael J. Fox!
Ez jó volt!
Abban a pillanatban tudtam... hogy ez tényleg valóra válik.
Anya, mit csinálsz?
Úgy volt, hogy a szitkom a szülőkről szól.
Nem kell banán, anya.
Ehelyett Amerika a fiukba szeretett bele.
Fordulj Michael felé! Az segít. Mostantól Michael felé fordulj!
Oké, jó lesz.
Nagyon jól játszik.
Egyből feltűnik a kitűnő időzítésérzéke.
Szerintem rendkívül vonzó, ha egy férfi humoros.
A pap és a rabbi besétál egy bárba.
Mikor jöttél rá, hogy szeretsz nevettetni?
Már gyerekkoromban.
Vagy ez, vagy menekülhettem...
Tudod, ha megnevetteted a nagyobb fiúkat,
mielőtt feldühítenéd őket, az biztonságosabb.
- Most! - Alex, ismerd el!
Nagyon különleges vagy.
Hát jó. Én...
Erről nem akarok vitát nyitni.
Mr. Fox küldte ezt az uzsonnásdobozt.
Kedvesen szignózva: „Brandon, sok puszi: Michael J. Fox.”
BRANDON, AKARTAK IDE EGY KORONÁT, DE...
Ha veled vagyok, látom a tekinteteden,
hogy van egy jó csattanód, de nehéz kimondanod.
N... Nagyon rossz. Elég nehéz.
Ha nagyon kell a dopamin, és...
az adag végén vagyok... Most már itt tartok.
Lefagyok, és... Lefagy a testem, lefagy az arcom.
Ez egy maszk. Egy parkinsonos maszk.
Cs... Nagyon sokat kell dolgoznom...
hogy kierőltessek egy mosolyt, egy arckifejezést.
Ez olyan üres arckifejezést ad.
Ha örülsz valaminek,
- az hogy néz ki? - Így.
És régebben ebből éltél.
Ebből.
Stop!
Oké. Bemelegedett? Nem szédült meg?
Én lettem szédült.
Jó, most felolvasunk néhány oldalt a könyvéből.
Oké. „Miután apa leszerelt a seregből...”
Húzza ki magát!
Miért most mondod el a történetedet?
„Gyerekként minden könnyedén ment.
Nagy képeskönyveket olvastam ki...”
Beszűkül az életem.
Szeretem az agyam, azt, hogy mire képes,
és nem akarom, hogy hamar vége legyen.
„Gyerekként minden könnyedén ment...”
Lesz majd olyan pillanat... mondjuk, 20 év múlva...
hogy erre már képtelen leszel?
Ha 20 év múlva még itt vagyok,
akkor... akkor vagy meggyógyultam, vagy lefagyasztottak.
„Egy szívószállal ettem az e... Egy szívószállal ettem az ebédemet”...
...„több réteg habszivacs volt az arcomon,
a tetejére jakszőrt ragasztottak.” Igazából nagyon...
- Ki írta ezt? - Valami seggfej.
B kategóriás film volt.
De nem messze profik dolgoztak.
Ők mit csinálnak?
Az új Zemeckis- és Spielberg-filmet. Ki van benne?
Crispin Glover.
Juj!
Fura volt, hogy Őrült Crispin Spielberggel forgat,
engem meg...
Bedobnak egy B kategóriás, tini farkasemberes filmbe.
CSALÁDI KÖTELÉKEK
A karácsonyi szünet után
Gary David Goldberg behívott az irodájába.
„Tartozom egy vallomással” - kezdte.
„Az évad kezdete előtt Steven elküldött egy forgatókönyvet.”
Ha Gary azt mondta, „Steven”, akkor Spielbergre gondolt.
„CSALÁDI KÖTELÉKEK”
„Steven téged akart a főszerepre.
Megkérdezték, hogy elengednélek-e a sorozatból.
Akkor nem szóltam neked, mert megoldhatatlan lett volna.
BELSŐ. GARÁZS - NAPPAL
KÖZELI
KETYEGŐ ÓRA
MÉG TÖBB ÓRA LÁTSZIK,
Pár hónapja már elkezdték a forgatást Eric Stoltzcal,
de szerintük nem ő a megfelelő színész.
NIKE CIPŐ
GÖRDESZKÁT A PADLÓRA EJTI
Drága lesz, de újra akarják forgatni a részeit.”
UJJAK NYITNAK EGY KILINCSET
Forgott velem a világ.
HATALMAS ROBBANÁS
Bármi más?
„A sorozatból egy percet sem hagyhatsz ki.”
Megállapodtunk.
Reggel jött értem a sofőr 9.30-ra,
elvitt a Paramounthoz...
ahol a Családi kötelékek forgatásával telt a napom.
Hahó!
Biztos tudsz két munkát vinni?
Értem jöttek.
Este hatkor aztán jött értem a másik sofőr,
hogy elvigyen az aktuális helyszínre, általában jó messzire.
VISSZA A JÖVŐBE
Tessék!
Várjon, Doki!
Azt mondja, épített egy időgépet...
egy DeLoreanből?
Épp napkeltéig dolgoztam a filmen.
Akkor bemásztam az egyik furgonba
egy párnával és takaróval,
aztán egy harmadik sofőr hazavitt.
Aludtam két-három órát...
és máris jött az első sofőr a lakásomhoz,
bejött a kulccsal, amit adtam neki,
lefőzte a kávét,
elindította a zuhanyt.
Aztán kezdődött az egész elölről.
Helló!
- Késtél! - Igen?
Milyen az új munkád?
Jó. Hát, nagyon jó.
Itt az autó, ma korán megyek.
- Pozíció! - És tessék!
Na, fiúk, lányok!
A következő három és fél hónapban
a Vissza a jövőbe és a Családi kötelékek teljesen felemésztettek.
22-es felvétel!
Néha azt sem tudtam, melyik forgatáson vagyok,
meg azt sem, hogy én ki vagyok.
Az elmúlt két hétben minden délutánt és estét végigdolgoztál.
Hogy lehetne ez a szar jó?
- Hogy vagy ma? - Jól. Te?
Jól. Fáradtan.
- Mi történt? - Bevertem a fejemet.
Nagyon gyorsan sétáltam, és ráestem egy bútorra.
De nem úgy, ahogy szoktam, hanem az arcommal.
És e... A földön arra gondoltam:
„Na, most jól elintéztem magamat!”
Aztán bezúzódott a helye, a szemem is bekékült. A...
A szemem nagyon bekékült. Megröntgeneztek,
és mondták, hogy minden csontom eltört az arcomban és a szememnél.
Megműtöttek, helyrehozták, csavarokat raktak be.
Ide meg ide.
- Ide. Igen. - Csavarokat?
Aha. Összetörtem az arcomat, de már megszoktam.
Mert ez hozzátartozik... Az esés hozzátartozik.
- Nagyon is. - A Parkinson és a gravitáció.
Igen, a gravitáció. Még ha nem is esek akkorát.
Oké, folytathatjuk.
A saját történetem, második felvétel.
Jézusom, a fejem!
Hol a fenében vagyok?
Halló!
- „Mike, láttuk a filmet.” - Melyiket?
„A te filmedet. Vissza a jövőbe.”
A vonal másik végén az ügynököm volt.
Bocsi, Pete. Tudom, szar vagyok.
Ha ez már a karrierem vége, akkor jó volt, amíg tartott.
Roger Ebert vagyok, a Chicago Sun-Times filmkritikusa.
Én pedig Gene Siskel, a Chicago Tribune filmkritikusa.
Vissza a jövőbe. Időutazós film, nem szeretem őket,
mert nem változtatnak meg semmit, ha visszamennek a múltba,
mert akkor a jövő, amit a film elején láttunk,
hamis lenne, nem?
Viszont a Vissza a jövőbe megoldotta ezt a problémát,
és milyen jól!
A kedvenc filmem lett a nyári filmszezonban.
Michael J. Fox pedig díjnyertes alakítást nyújt.
De még csak most kezdődött el igazán.
STEVEN SPIELBERG BEMUTATJA VISSZA A JÖVŐBE
1.„VISSZA A JÖVŐBE,”
Mit szólsz az első kritikákhoz?
Például: „Lenyűgöző.”
- Elég rémisztő. - Ijesztő. Igen, nagyon ijesztő.
- Ugyanaz az ember maradsz? - Igen.
- Jól fogod viselni? - Igen.
Volt egy újságos ott, ahol régebben laktam.
Néha beugrottam oda.
Nem, nem a pornómagazinokat néztem,
hanem a rólam kitett képeket figyeltem.
GQ. US. People. Rolling Stone.
Playgirl. TigerBeat. TV Guide.
Variety. McCall's. The Star. The Globe.
Seventeen, 16, Mad, Cracked, és a többi, és a többi.
Bárhova néztem, a saját arcom nézett vissza rám.
Semelyik sem tükrözte a valódi énemet...
Bárki is volt az.
SZALAD A JÁVORSZARVAS!
Íme korunk legfelkapottabb sztárja,
Michael J. Fox!
Michael J. Fox a mai vendégünk. Igen!
Hát nem csodálatos érzés?
De, az. Bár egy kicsit drága volt a családot idereptetni, de...
Hát gratulálok!
A Vissza a jövőbe még mindig vezeti a listákat.
ÖSSZEJÖN KÉTSZER?
De a hétvégén jön a konkurencia.
Egy új Michael J. Fox-film. Vajon felülmúlja majd?
ÉLŐBEN LOS ANGELESBŐL
Nem tudom.
Michael J. Fox népszerűsége az egekben.
1. VISSZA A JÖVŐBE, 119,8 MILLIÓ DOLLÁR, 8 HETE.
Hát, mondja meg Spielbergnek,
hogy nem tudom elkötelezni magam!
Mi a titka a sikerének?
DUPLA VAGY SEMMI
Ez a...
Majdnem azt mondtam, hogy a színészet az életem.
Kiosztották az Emmy-díjakat, a nyertesek...
LEGJOBB FÉRFI FŐSZEREPLŐ VÍGJÁTÉKSOROZATBAN
Ez hihetetlen! Nagyszerű!
Szinte az égig török!
Mindig úgy emlegetnek, hogy „cuki”.
Nem idegesítő egy idő után?
Hát... Anya szokta ezeket írni.
Igen?
Szerintem Michael Fox helyes.
Michael Fox nagyon helyes. Szívesen randiznék vele.
Félre ne érts! Nagyon élveztem az egészet.
- Kivel kavarsz? - Kivel kavarsz?
Nem akartam megkérdezni. Shelley volt. Én vissza akartam...
De megtetted.
Mert...
Még mindig nem értem. Mert...
Még mindig nem értem, mit látnak bennem, de...
Van egy kedvenc söröm. Nem tudom, mondhatom-e,
de kanadai sör, és van rajta egy bizonyos agancsos állat.
Egyik reggel kinéztem, és ott volt egy sörszállító.
MOOSEHEAD SÖR
„Még van belőle bőven” mondta a szállító.
Volt Ferrarim, Range Roverem, Jeep Cherokee-m,
meg Mercedes 560 SL kabrióm.
A pia ingyen volt, általában díszvendég voltam.
Egyszer valaki leintett a Ferrarimmal munkába menet.
A... A rendőr behajol, és azt mondja:
„Mike, te vagy az?” Mondom: „Igen.” Azt mondja:
„Ez komoly autó, csak óvatosan!”
Száznegyvennel hasítottam a Ventura Boulevardon.
Ő erre: „Imádom a sorozatot.”
Mondom: „Ennyi?”
- Öt lépés előre. - Oké.
Ha elakad a bal lábad, megállsz, és újra elindulsz.
Én nem állítalak meg, te állsz meg, amikor tudsz.
- Beállt... Beállt a térdem. - Oké.
- Aha, megy a... - Állj meg ebben!
Rugózz bele! A sarkaiddal is! Fordulj meg! Stabilizáld magad!
Akkoriban
- én voltam az élet császára. - Jó. Alapállás, ne merevedj meg!
Szerepet játszottam. Szerepet...
Na, ezt lehet sajnálni!
Tracy hogy van?
Még házasok vagyunk.
Amikor nagyon fiatalon leszel nagyon híres,
akkor szétesik a valóság.
Emberek fényképeztek a... a medencém melletti bokrokból.
Kalapban jártam az utcán, meg napszemüvegben, így bujkáltam.
Tök hülyeség. Ez nem a valóság.
- Nagy lépést jobbra! - Nem.
Nagy lépést jobbra! Jó. Golfalapállás.
Jó. Ezen kell még dolgoznunk.
A gondolatmeneted lassításán.
- Ezen kell dolgoznod. - Igen.
- Hogy lassulj le. - Aha.
Jó? Állj fel, golfalapállás! Sarkakra figyelj!
- Megvagy? - Aha.
Aztán negyedlépés a szék körül.
A Parkinson katasztrófa volt.
De annyira valóságos!
Amikor begörcsöl a karom, megremeg a kezem,
az valóságos. Az valóságos.
Fordulj meg! Állj meg biztosan!
Jó. Állj meg biztos lábon!
Nem tudsz járni, nem tudsz elmenni vécére.
Ez nagyon is valóságos.
Lassan előre!
Gyönyörű. Szuper. Menni fog!
- Menni fog. Az a baj... - Ugye?
Az borít ki, hogy nem...
- Hogy hirtelen szűnik meg a kontroll. - Aha.
Nem fokozatosan tűnik el.
- Hanem bumm! Esek is... - De e...
De mindig erről beszélünk, hogy gyors vagy, mert te ilyen vagy.
- Túl akarok rajta lenni. Igen. - De lassíts le!
Mert elég sportos vagy ahhoz, hogy kompenzáld,
- ha valami nem jó. - Nem sietek, inkább elfolyok.
Igen. Látod? Ez még jobb volt.
Filmsztárként más beszélgetni veled, mint tévésztárként...
Hát, már sokkal fontosabb vagyok.
Bizony. Megváltoztatta az életedet?
Nem annyira. Nem.
- Joannek. - Kinek?
Joan. J-O-A-N.
Akár autogramot ad,
akár a következő interjújára siet,
minden Michael J. Foxról és a film reklámjáról szól.
A családja biztos nem tudta, mi lesz belőle,
amikor kibukott a középiskolából.
Amikor meglátogatjuk, próbálunk időt tölteni Michaellel,
elmegyünk vele az eseményekre, amikre meghív.
De nem, mi nem...
Mi nem vagyunk benne a show-bizniszes részében.
A kertben ő csak Mike Fox,
nem Michael J. Fox, a sztár, ahogy mindenki ismeri.
Szerinte a családja segít neki abban, hogy ne szálljon el.
Nem hagyják, hogy tuskó legyen belőlem.
Csendet kérünk!
Mondhatni, mindig is nagyravágyó voltam, már kis koromban is...
Nem. Mehet. Számolj vissza újra, Andy! Muszáj...
Öt, négy, három, kettő!
Nem tudom, mindig is nagyravágyó voltam,
már kisfiúként is.
Mármint nem a győzelem számított nekem...
magát a versengést élveztem.
Mindig is éreztem mélyen...
Elvesztettem a lendületet. Kezdhetnénk az elejétől?
- Hogyne. - Fel kell pörögnöm.
A Családi kötelékek forgatásán szinte Jézusként kezeltek.
Hiszen én voltam a nagy sztár.
Mikey, mehet?
Most jöttem rá, hogy ott nem működik.
Ez baj?
- Nem gond? - Nem, újravesszük
- a felvételeket.
- Mennyit? - Harmincnyolcat.
Sosem vágytam arra, hogy én parancsolgassak,
de bevallom, hogy azért elég sok mindent elnéztek nekem.
Csak próbálom megérteni, hogy... Ha, értitek...
Ha valami nem jó,
akkor mondjátok, mert nem értem!
Én voltam „Hollywood kis hercege”.
Híres voltam. Nagyon híres.
Azt hiszed, a hírnév biztos dolog, de nem az.
Papírvékony az egész.
Csupán illúzió.
Igen?
Alex P. Keaton, az iskolai fogadóbizottság képviseletében.
Gratulálok.
Nem. Bocsi. Nem bánnád, ha itt várnék?
Hát, várj!
Ekkor lépett be az életembe Tracy Pollan.
New York színházaiban tanult,
így Tracy gyakorlatias tudással érkezett.
Tedd már le! Pont azt festem!
Velem ellentétben ő nem vetett be mindent a nevettetésért.
Mi a neve? „Keresd az almát”?
Elmagyaráznám neked az absztrakt művészet fogalmát,
de szerintem tök felesleges.
Szokatlan választás voltál.
Nem egy csacsogós, üresfejű szőke voltál,
- meg tudálékos sem... - Aha.
- ...éppen. Egyetértesz? - Igen.
Meglepett, hogy beválogattak a sorozatba.
Még én... Még én sem választottam volna be magamat.
- De miért kerültél be? Mit láttak benned... - Hát, szerintem...
olyan embert akartak, aki nagyon különbözik Alex karakterétől.
És szerintem,
nem tudom, megláttak bennem valami mást.
Egy nap ebédszünetet tartottunk.
Nők, élet, halál, művészet.
Mindenki a helyére! Mindenki az E-hez! Öt, négy, három...
Ebéd után folytattuk a munkát.
Mehet. És tessék!
Én hoztam neked valamit.
Tényleg?
Picasso-kiárusítás volt.
Így hoztam neked egyet.
Ez nagyon kedves tőled!
Már az első mondatánál megéreztem a fokhagymaszagot,
és az ezzel járó lehetőséget, hogy kicsit gúnyolódjak rajta.
„Hú, garnéla volt ebédre, szívem?”
Először nem mondott semmit.
Még az arca sem rezdült.
Aztán egyenesen a szemembe nézett, és azt mondta:
„Ez nagyon bunkó volt, te egy igazi seggfej vagy!”
- Szia, Ellen! Mehetünk? - Szia! Igen, persze.
Oké.
Aha.
Senki sem beszélt így velem.
Ezt a nőt abszolút hidegen hagyta, hogy ki vagyok a saját világomban.
A disznó, az disznó, akármennyire is sikeres színész.
És igaza volt? Seggfej voltál?
Az voltam.
Viccelt, de nem fogtam fel,
mert senki sem viccelődött így velem.
Sosem voltam a vicc tárgya.
Ő meg azt mondta: „Átszúrom ezt a buborékot, és...
Te csak egy rémült kisgyerek vagy igazából,
én meg szépen lerántom rólad a leplet.”
Abban a pillanatban beleszerettem.
Oké.
Segítek... Ezt, izé...
Oké.
Oké, nem is rossz.
Most így!
Jól van, aha. Oké. Adj...
Oké.
Így, ni! Lassan!
Könnyű volt.
Alex, te olyan különleges vagy!
Olyan, mintha a lelkem mélyére látnál.
Olyan részemet látom, amiről nem...
nem is akarok tudomást venni, és ez megrémiszt.
Aztán Tracy szerepet kapott egy filmemben, Manhattanben.
Együtt lógtunk a forgatáson.
Mesélj a munkádról!
Most hanyatt kéne vágódnom, nem?
Nem.
Ő az első sorból nézhette, mennyire felfordult az életem.
Tracy látta, mekkora áldozattal jár ez az egész.
Nem akartam elveszíteni önmagam, hiszen most indult be életem bulija.
- Megvan a számom, ugye? - Igen.
Hívj fel!
Jó, úgy lesz.
- Szeretlek. - Én is.
Hát...
szeretjük egymást.
Kimondtuk, tudjuk.
Ez a legfontosabb. Az már nem is számít, mi lesz most.
De mi lesz most?
- Ezt nézd! - Tartsd fel!
SZERETETTEL HOWARDNAK
Vicces, mert... Azt írja, valami Normnak vagy Frednek szánta.
Igen, egy könyvesboltban vettem, egy dollárért.
Amikor összejöttünk, én... nagyon szerelmes voltam. Még mindig.
Vissza kell írnod. Egy csomó üzenetre válaszolnod kell.
- Igen. - Erre is vissza kell írnod.
Meg erre is... Várjunk!
Van még!
Itt van négy üzi Aquinnah-tól, amire nem válaszoltál.
Tegnap este akartam.
- Válaszolunk erre... - Jó.
„Nem láttalak napok óta,
- szeretlek, hiányzol.” - Várom, hogy találkozzunk.
- „Hogy találkozzunk.” - Muti!
Várom, hogy találkozzunk. Vár a part.
Jól van.
- „Vár a part”? Nem. - Valami ilyesmit.
Várlak a parton.
Alig várom, hogy a parton...
Alig várom, hogy a parton legyünk!
Írd le nekem, mint embert!
Világosságot ad.
- „Hiányzol. Szeretlek.” - Szeretlek. Ennyi.
Úgy érzem, ő nagyon karakán.
Az. Karakán.
Megingathatatlan, mert ő egy őszinte személyiség.
Ha Anglia királya lennék, akkor is ugyanilyen lenne.
Lehetnék Elvis, ő akkor is önmaga maradna.
Ebből belerakhatnál egy kicsit.
- Jó, nyomd össze! Fogom a tálat. - Nagyon kemény.
- Fáj tőle a kezem. - Meg sem tudom fogni.
Ha a családommal vagyok, ott nincs sajnálkozás.
Nincs olyan, hogy: „Szegényke!
Átérzem a fájdalmad, úgy sajnállak!
Egy igazi szent vagy, és...”
Ez lenne a legrosszabb.
- Várj! Képzeld... - Mi az?
Épp erről beszélgettünk.
Ha megnézed a telefonját,
ott egy csomó üzenet, amire még nem válaszolt.
Igen, egy csomószor van...
- Hogy kérdezel? - Kéthetente... Nem.
Írom neki, hogy: „Jól vagy? Nagyon szeretlek. Puszi, puszi.”
- És semmi válasz. Aztán... - Semmi válasz.
De aztán egy hétre rá jön egy: „Szeretlek, remélem, jól vagy.”
Nagyon kedves, de ez annyira random!
Azt írja: „Remélem, elégedett vagy a döntéseiddel!”
Jó, köszi!
- Ez jó. Értesz hozzá. - Értesz hozzá.
- Mit csinálsz? - Ez lehetne
a hivatásod.
Hivatásos szerencsesüti.
Egyszerű válaszokra megyek:
„Én is szeretlek. Gondolok rád. Hogy vagy?”
- De nem mondod ki. - Mert úgy jön ki...
- hogy... - És...
Aztán fogom a telót, és... arra gondolok:
„Ez nem megy. Meg... nyomom a gombokat.”
- Erre kidob egy kínai oldalt. - Igen.
Egy hónappal az esküvő után Tracy terhes lett, a férje pedig...
Tessék!
Michael!
...ha épp nem dolgozott,
alig volt használhatóbb, mint egy terhességi alvópárna.
Michael!
Ez a gyerek odavan a lovakért.
Micsoda futam!
És a család? Mondj el mindent... Milyen apának lenni?
Nagyszerű érzés.
Minden apa tudja, hogy milyen jó dolog.
Ő... A fiam... A fiunk.
Minden érdem a nejemet illeti.
Hogyan tudsz egyensúlyt tartani?
Eléggé munkamániás vagy.
Michael! Michael! Michael!
Az állandó pörgés miatt a nejem...
nem is értette, milyen életbe keveredett.
Tracy, hiányzott Michael tavaly?
Igen. Jó, hogy újra itthon van.
- Otthon várja a miniverzióm. - Igen, egy miniváltozat...
Egy éven belül
a kiváló tehetségű huszonéves színésznőből egyedülálló anya lett...
A lényeg, hogy elégedettek legyünk önmagunkkal, a családunkkal,
az, hogy szeressük önmagunkat, a családtagjainkat.
...miközben én dolgozhattam.
Három éven belül már az ötödik filmemet forgattam.
De álomvilágban éltem.
Gyáva szar.
A félelem és az elszigeteltség világában.
A színészekben általában nem teng túl az önbizalom.
Jó reggelt, Mr. Eastwood!
Az a leghőbb vágyuk, hogy minél több időt töltsenek el
valaki más bőrében.
Maga csak egy gyáva szardarab!
Akiknek szerencséjük van, és ez lesz a szakmájuk...
Te meg kinek képzeled magad?
...azokban egyre csak nő a bizonytalanság.
Te!
Mindig az emészt...
Nem is tudom.
...hogy gagyi vagy. Szélhámos.
Rühellem a filmjeidet!
Milyen egy tipikus nap,
már ha van ilyen, Michael, Tracy és Sam életében?
Felkelek, elmegyek dolgozni, hazaérek, és mindenki alszik.
Ennyi.
Apa már egy hónapja gyengélkedett.
„Apát kórházba vitték.
Már egy hónapja gyengélkedett.
Előbb a szíve állt meg, utána a veséje omlott össze.
Nem tudtam, hogy az a nap 1990-ben mérföldkő lesz az életemben.”
Elnézést!
Ezek mindig szíven ütnek... Olvasom ezeket, és...
Hirtelen előbukkan egy ilyen rész, és...
és ez a három mondat 1000 tonnával nyomja a szívemet.
Mérföldkő volt?
Átléptem a felnőttkorba. A valódi felnőttkorba.
Az életbe.
Jézusom, Mike! Ez csak az ujjad!
De ez volt a baj.
Nem az én ujjam volt. Valaki másé.
Még a legparanoiásabb gondolatom sem készíthetett fel
arra a két szóra, amit a neurológus mondott nekem aznap.
Parkinson-kór.
Azt mondtam: „Ugye tudja, kihez beszél?
Nem az én korosztályom szenved ettől a betegségtől.”
A PARKINSON-KÓR MEGÉRTÉSE
KORAI JELEK ÉS TÜNETEK KEZELÉS ÉS TÁMOGATÁS
Odaadott egy füzetet.
Melyikük volt gyógyíthatatlan beteg? Nem tudtam, mindketten vigyorogtak.
Még olyanokat mondott, hogy „progresszív”, „krónikus”,
„gyógyíthatatlan”.
Azt mondta: „Itt nem lehet nyerni. Ez vesztes játszma.”
Emlékszem, álltam az utcán, a választ keresve.
A... A... A világom darabjaira hullott.
Számíthattam volna rá,
úgy éreztem, ez volt a sikereim ára.
Elmondtam Tracynek.
„Egészségben, betegségben” suttogta nekem.
Most lazítsa el a fejét!
Ez jó. Igen. Nézze az ujjamat! Nyissa ki a szemét!
Nézzen ide!
Jó. Fel! Szuper.
Csinálja ezt!
Ez jó! Kitűnő!
- Ez elég erős. Várjon! - Erős vagyok.
- Igen. - Nagyon.
Tehát öltözködött, sietett,
és beverte a fejét az ágyba?
- Az ágyba. Igen. - Értem.
Mikor rándult meg a válla?
- Kb. ugyanakkor? - Kb. ugyanakkor.
Ez akkor történt, amikor... amikor balesetbonanzát tartottam.
- Körbenézhet nálam. - Értem.
- Mindig ugyanott történik. - Mit számít?
Szorítsa meg a kezem!
- Milyen? - Rendben van.
Szerintem jók vagyunk.
- Igen? - Igen.
Nem kell amputálniuk valamit, vagy...
- Nem. A fejemet. - Oké. Jó.
- A fejét? - Igen, azt.
Jól van.
Tracy a legokosabb ember, akit ismerek.
Sok mindenbe beletanult.
Milyen frusztráló lehet egy olyan terhet cipelni,
ami nem is az ő terhe!
Az én terhem, de osztozik benne.
Nemcsak osztozik benne, még ő viszi a nagyobb részét.
Tehát az első adagot még az ágyban veszi be?
- Nem, felkelek. - Felkel. Jó.
- Michael néha elhúzza... - Igen.
...ha van valami dolga.
Úgy gondolja, hogy ha vár, akkor erősebben üt be a gyógyszer.
Ő is mindenen átmegy, amin én.
Aztán megpróbálom megoldani valahogy.
Ráérzek, és aztán... aztán megoldom.
Egy kicsit tudok menni. Így.
És ő is megoldja.
- Járok, drágám! - Látom.
- Ügyes vagy! - Aha.
- Erre? - Igen.
Ne siessen ennyire! Jól van.
Csak menekülni akartam.
A PARKINSON-KÓR KIALAKULÁSA
Elképzeltem, hogy félreértés volt, nem is vagyok beteg.
ESSZÉ A REMEGÉSRŐL
FŐLEG IDŐSEBB EMBEREKET ÉRINT
72 ÉVES FÉRFIAK
Még 30 sem voltam.
Ez az öregemberek betegsége!
A tünetek: izommerevség,
mozgáslassulás és -korlátozottság, remegés,
kevés pislogás, a mimika spontaneitásának csökkenése.
Azt hittem, a kevesebb pislogás és a mimika visszaesése azért van,
mert komfortosabban mozgok a kamerák előtt.
Most már nem kell annyi mimika.
De nem komfortosabb lettem, hanem betegebb.
Milyen tanácsod adna a betegségben szenvedőknek?
Először is: legyenek őszinték, elsősorban önmagukkal!
Köszöntsék Johnnyt!
Egyszer csak a bal kezem elkezdett megállíthatatlanul remegni.
Lépjünk tovább! Nagyszerű műsorunk lesz.
Mr. Michael J. Fox a vendégünk.
A belgyógyász adott Parkinson-gyógyszert.
A Sinemetet feldolgozza az agy, és dopamint csinál belőle,
olyan neurotranszmittert, amit a parkinsonosok nem állítanak elő
elegendő mennyiségben.
ADÁS
Jó, hogy Michael Fox a vendégünk. Annyira tehetséges, és...
Íme Michael J. Fox!
Én nem azért szedtem a pirulákat,
hogy kezeljem a betegségemet.
Hanem azért...
- Igen. - ...hogy elrejtsem.
A gyógyszerből egy-egy szemet tettem
az ing- és nadrágzsebeimbe.
Mintha csak cukorka lenne.
A parkinsonos remegés akkor jön elő, ha az adott testrész nyugalomban van.
Ezt úgy tudtam elrejteni, hogy a bal kezem mindig játszott valamivel.
Nap nap után, órákon át.
Aha. Aha...
Uram, nem hallom.
Van valami felfordulás odakint.
Visszahívhatnám?
Eszembe sem jutott, hogy bárkinek elmondjam.
Dolgoznom kellett.
És minden erőmmel azon voltam, hogy ne is vegyek róla tudomást.
Ezt nem teheted!
Nem hazudhatsz és verhetsz át másokat, ez elfogadhatatlan!
Kivéve most. Most megúszod egy figyelmeztetéssel.
Tetszenek az agyafúrt karakterek.
A manipulátorok, akik azt hiszik, mindenkit becsaphatnak,
de főleg magukat hozzák olyan helyzetbe,
amit nem irányíthatnak.
Ráéreztem, hogyan játsszak a gyógyszeradagolással...
hogy a legmegfelelőbb időben üssön be a hatása.
Kéne a gyógyszerem.
Szünet?
Hát, már tíz perce be kellett volna vennem a gyógyszert.
- Két perc lesz. - Jó.
Beszeded, aztán vársz. Ez milyen érzés?
Mintha... Mindig azt mondom, hogy a buszra várok. A buszra.
Megkérdezik: „Mit csinálsz?” „Várom a buszt.”
És értik, mire gondolok.
Aha, most üt be. Jó érzés.
Ma gyorsan... Ma gyorsan hat.
Egy kicsit... még motyogok, de jól érzem magamat.
Megnyugodtam.
Még vársz, vagy felszálltál?
Már fel. Már lyukasztom... a jegyemet.
Hatalmas megkönnyebbülés. Újra önmagad vagy.
Újra... Visszatérsz a saját formádba.
SZENZÁCIÓS RECEPCIÓS
Forog!
Csapó!
Fájt a testem.
Visszajátsszuk.
Rendkívül kényelmetlen testtartásokba csavartam magam,
hogy elfedjem a remegést.
Oké, csapó!
Jó, újra!
Ez a „R-E-C”.
Igen, az a „felvétel”.
Az étvágyam eltűnt.
Ezzel húztam ki magam a családi vacsorák alól.
Azt hittem, ha a betegségre gondolok, azzal felgyorsítom a folyamatot.
Így inkább az alkoholhoz nyúltam.
Hogy meneküljek a valóságból.
Akkoriban dugdostam a piásüvegeket.
Volt pár... Volt pár üveg a garázsban,
meg felbontottam két bort,
Tracy azt hitte, egyet ittunk meg, a másikról nem tudott.
Elkezdtem legurítani egy Margaritát az utolsó jelenetek előtt.
Jack Daniel’s, jéggel!
A Szenzációs recepciós Michael J. Foxszal jól indul,
aztán ellaposodik. Ezért leszavazom.
Egyértelmű, én is leszavazom.
Aztán minden szétcsúszott.
A gyereknepper nem szól semmiről.
Sokszor azt láttam Michael J. Foxon, hogy azt sem tudja,
mi történik a nagy jeleneteiben.
Egy újabb félresiklott film.
A pénz boldogít.
Michael J. Fox beleesett a csapdába.
VÉGE FOX KARRIERJÉNEK?
Szerethető szerepeket akar.
- Nem kell! - Egyetértek.
Játsszon rossz karaktert! Azt imádják az emberek!
Nicky!
Szar, Angie! Szar!
Csak egy újabb drága, semmitmondó,
pénzhajhász, könnyen felejthető, szar film.
Mogorva voltam, dühös.
De már a boltokban is. Egyszer elém vágott valaki.
Én erre: „Bocs! Baszki, láthatatlan vagyok?”
Erre ő: „Igen, az vagy.”
Megragadtam az ingét, hogy: „Baszd meg!
Gyere ki, beverem a fejedet!”
Meg: „Ez minden vágyam ma, hogy beverjem a fejedet.”
Akkor hátralépett, mindenki elfehéredett, és elment.
Mondom: „Én nem lehetek ilyen.”
Nem tudtam, mi történik. Nem tudtam, mi vár rám.
Mi van akkor, ha megiszok négy pohár bort,
meg egy felest?
- Alkoholista voltál? - Határozottan az voltam.
De most már 30 éve nem iszok.
Miből jön ez a viselkedés?
A félelemből.
Éreztem a késztetést, hogy bulizzak.
Már a harmadik kancsó Margaritát ittuk, mire végeztünk a forgatással.
Ó, istenem!
Lábakat láttam. Tracyét.
A lábán cipőt. Basszus! Hány óra lehetett?
Még csak nem is haragudott rám.
Közömbösséggel fogadta a szánalmas állapotomat.
„Ezt akarod?” - kérdezte.
„Ilyen akarsz lenni?”
Michael, Tracy, erre, kérem!
Még sosem féltem ennyire.
Tracy! Tracy!
Tracy!
A fürdőkád lett a menedékem.
Mindennap órákig ültem benne.
A víz alatt akartam tartani a fejemet.
Szenvednem kellett. Minél jobban.
Csak a remegő kezem halk csobbanását hallottam.
Az alkohol mélypontra vitt,
de az absztinencia még rosszabb volt.
Nem volt menekülésem önmagam elől.
A józanság olyan volt, mintha egy kés ellen harcolnék a sötétben.
Mi volt a kés?
Az igazság.
Az igazság. Nem néztem szembe vele.
ÜDV A FÖLDÖN
Ki akartam szállni a világból.
Máshol akartam lenni, mást akartam csinálni.
Elmenekültem, a világ másik oldalán forgattam.
Otthon nem tehetsz úgy, mintha nem lennél parkinsonos...
mert mindig ott van veled.
Ha a világot járom, más emberek vesznek körbe...
és ők nem tudnak róla, akkor nem is vagyok beteg.
De Tracy nagyon küszködött,
és már lassan beleroppant.
6.35 1996. MÁRCIUS 16.
Mert most már ott voltak az ikrek.
Aquinnah és Schuyler.
Visszamentem a családomhoz.
Sam örült nekem, de haragudott is rám.
6.55 1996. JÚLIUS 4.
Anya...
Itt az idő.
Most mi legyen?
- Bal! - Imbolyog.
Megy az! Megy, megy. Tök jól megy!
Megy az! Megy! Tovább, tovább, tovább! Tekerd! Tovább, tovább, tovább!
Döntöttem.
KERGE - PILOT EPIZÓD NYITÓJELENET
KERGE VÁROS „PILOT EPIZÓD”
Visszatértem a tévéhez.
ÍRTA: GARY DAVID GOLDBERG ÉS BILL LAWRENCE
Arra gondoltam: „Milyen jó érzés kisétálni egy jelenetbe,
aztán ellőni egy poént, amin mindenki röhög!”
Mivel a Daily News azt írta, hogy együtt vacsoráztunk,
akár el is mehetnénk.
Tudod, a Post meg azt írta, hogy le is feküdtünk.
- Megvan az újabb minősítés? - Tessék, Mike!
Szuper kritikákat kaptunk, amik hosszú távú sikert jósoltak.
13.28 1996. FEBRUÁR 27.
Az időbeosztás tökéletesen illeszkedett a családom életéhez.
Schuyler, gyere ide!
Szinte minden tökéletes volt.
Ez a meggyőzés művészete.
Az emberek elhiszik, amit mondok nekik.
Ilyen vagyok. Ez a képességem.
Csodálatos voltál.
Nagyon szívesen.
Jó volt eljátszani a szerepet.
A polgármester készen áll a nyilatkozatra?
Egész éjjel írtam.
Uram! Korábban kezdünk a tervekhez képest.
A heti, közönség előtti stúdiófelvételek akkora stresszt okoztak,
hogy felerősödtek a tüneteim.
Az egész bal karom remegett,
annyira, hogy az egész testemet rázta.
Rendesen megcsavart.
A földön tekeregtem, és vártam,
a közönség meg rám várt, hogy kimenjek a jelenetbe.
Nemcsak hallottam a mocorgást, éreztem is.
Ülj csak le!
Közben végig számolgattam magamban.
Mikor vettem be a gyógyszert? Meddig tart a hatása?
Ha épp
egy négy-öt perces jelenet közben jött a jel,
akkor sehogy sem tudtam késeltetni a tüneteket.
Fred, Joe, titeket mindig öröm látni.
Arra gondoltam...
De a családomon kívül még mindig senki sem tudott róla.
Hazugságban élek.
Ez így nem mehet tovább. Semmiképpen.
Érzi, hogy az emberek nézik,
bámulják, lenézik,
a lelke mélyére látnak.
- Csapó! - Forog!
KERGE VÁROS - RENDEZŐ A. CADIFF KAMERA D. QUINLAN
Michael, készen állunk!
- Így milyen? - Jó.
Indul!
KERGE VÁROS
A korlátozottság benne a legrosszabb,
az, hogy korlátozva van az ember, és nincs menekvés.
Volt, hogy azt gondoltam: „Nincs menekvés.”
SZERDÁNKÉNT ESTE 8-KOR
Az öklömmel lyuggattam ki a falat.
De a titkolózás csak jobban megbetegít.
Ha megy, elengedheted a korlátot.
Ha nem, próbáld meg levenni a nyomást a jobb kezedről!
Szuper. Itt vagyok.
Jó. Most indulj el jobbra a jobb lábaddal!
Még! Úgy!
Mi történt?
Lássuk, megmaradsz-e így!
Megint megütöttem magam.
Elestem a szőnyegben, eltörtem a kezemet,
és csavarokat tettek a kézfejembe.
De a csavarok körüli rész elfertőződött,
így felmerült, hogy leműtik az egyik ujjamat.
Aztán eltörtem a karomat.
Az emberek meg mondták, hogy: „Legyél óvatosabb!”
Mondom: „Ez nem azon múlik.
Ez csak... Csak megtörténik.
Ha parkinsonos vagy, felborulsz, elesel.”
Emeld ki jobban a mellkasodat!
Úgy!
- Szép volt! Ne... - Mikey-t nem ültethetik a sarokba!
Tudod, amikor a szar dolgokról beszélsz,
azt látom, hogy inkább kerülöd a témát.
Óvatosan a jobb kezeddel!
Ja. Ó, igen.
- Szuper. Ülj le! - Jól vagyok.
- Nem... Biztos? - Aha.
- Itt nem tudom használni a... - Igen.
Látod, a törzsizom még megvan. A ferde hasizom.
- Aha. - Bizony. Hogy érzed magad?
Jól.
Hosszú órákon át interjúvoltalak.
És egyszer sem mondtad: „Fájdalmaim vannak.”
- Fájdalmaim vannak. - Igen?
Nagy fájdalmaim.
Öt, négy, három, kettő, egy. Most lazíts!
- Ettől nagyon fáj. - A vállad? Itt?
Minden remegés olyan, mint egy nagy rángás.
- Fel akarsz ülni? - Aha, fel.
Beleülsz a székbe?
- Mindegy, csak ne maradjak így! - Jó.
Szólhattál volna...
- Az egész film... - Nem került szóba.
...az őszinteségről szól. Miért nem mondtad?
Nem került szóba, nem akartam ezzel nyitni.
Jó. Ne zuhanj rá!
Nincs rángatózás. Jó.
Jól vagyok.
- Csak jobban akarok lenni. - Tudom.
És úgy érzem, hogy egyre jobban látom...
jobban látom, hogy mi kell a javuláshoz.
De Michael J. Foxról beszélünk.
Sokan mondják, hogy felvidítom őket,
olyanra motiválom őket, amit amúgy nem tennének meg.
És ez a leginspirálóbb dolog, amit valaha érezhetsz,
de hatalmas felelősség is.
- Nem akarok hibázni. - Értelek.
De nem baj, ha nem vagy mindig Michael J. Fox.
Michael J. Fox nagy titkot őrizgetett.
Az egészségével kapcsolatban.
Most nyilvánosságra hozta, hogy Parkinson-kórtól szenved.
Michael J. Fox, Amerika kedvenc színésze
úgy döntött, felvállalja, hogy Parkinson-kórral küzd.
...az ipart, amikor bejelentette,
hogy Parkinson-kórban szenved.
...immár hét éve.
Michael, ezen a héten sokat hallottunk
erről a borzasztó diagnózisról,
ami életveszélyes, és arról, hogy most az életedért küzdesz.
Megkönnyebbültél egy kicsit?
Úristen! Mit tettem?
Mi a prognózisa?
Tíz éven belül súlyos betegségei lesznek.
Egyensúlyproblémák, gyakori esések.
Nehéz élet vár rá.
EXKLUZÍV AZ ÉLETÉÉRT HARCOL
Nem félsz attól,
hogy a közönség máshogy kezel majd?
A bejelentés óta ez lesz az első, hogy stúdióközönség előtt játszok.
Attól féltem, hogy visszautasítanak, hogy nem értik meg,
nem leszek vicces a betegségem miatt.
Bizakodtam, hogy így is elfogadnak.
- Csapó! - Forog!
- Pozíció! - És tessék!
Újra találkozunk, Mr. Bond.
Tessék!
Erre varrj gombot, Bobo Fischer!
Tudtam ám!
Merész!
Aztán jött az elsöprő reakció.
Nagyon rossz döntés volt.
Sakk-matt.
Ez olyan szeretet, ami zsigerből jön.
Nem érzed úgy, mintha 90 éves apád volna, vagy...
Mert én nem érzem magam úgy, de... Te viszont néha haragszol rám.
Mindig mondjátok, hogy: „Légy óvatos!”
Óvatos vagyok. Szerintetek nem vagyok az alapból?
Szerintem senki sem hiszi ezt.
Hanem inkább...
Nem ez az első...
Neked nem olyan fontos, mint nekünk.
Szóval...
Úgyhogy inkább biztosra megyek. Inkább...
Ha érted, mit mondok, az nagyon jó, de inkább ne ess el!
- Igyekszem. - Ja.
Már szembe tudok nézni vele: „Parkinsonos vagyok.”
Meg azzal, hogyan éljek ezzel.
De ha nem jutok túl ezen,
meg azon, hogy felkelek reggel,
és eszembe jut: „Ez van, ez a valóság”,
akkor nem léptem volna túl rajta.
Tudod, ez az első alkalom azóta, hogy...
Az első szereplésed itt azóta, hogy a sajtótájékoztatón
- bejelentetted... - Igen.
...hogy parkinsonos vagy.
- És... mindenki... - Igen.
...hát, tudod... Mi a helyzet azóta?
Hogyan reagáltak rá?
Kb. ugyanaz van. Nem változott.
- Még megvan. Na... - Igen?
Az éveken át tartó titkolózás után végre fellélegezhettem.
Egy olyan betegségben szenvedek, amitől ilyeneket csinálok,
meg ilyet, meg...
O-ó!
Előbb-utóbb megszokják.
Rájöttem, hogy elég, ha önmagam vagyok.
Néha, amikor túl sok pirulát nyelek be,
akkor rendesen átmegyek Axl Rose-ba.
Szóval ha ezt látod, csak dúdold hozzá a „Paradise City”-t!
Az emberek ugyanúgy felismertek. Csak most már parkinsonos is voltam.
Ó, Jézus!
- Mi a fene? - Tessék!
Direkt ráztad fel?
A Parkinson.
Néhányan úgy gondolták, hogy az életemnek vége.
De kezdtem úgy érezni, hogy most kezdődik el igazán.
Michael J. Fox a kongresszus elé állt,
és kérte, hogy fordítsanak több pénzt a Parkinson-kór kutatására.
„Azért vagyok itt, hogy elmondjam: egy sikeres kutatóprogram
nem atomfizika.
Józan ész kell hozzá, meg akarat. Köszönöm.”
Szép volt, Michael!
Ezt sosem mondtam még,
de mindig is szerettem volna.
„Igen, nagyobb vagy nálam. Igen, simán elversz.
De ha én egyszer is megütlek, az fáj.”
És akkor tudtam.
Muhammad Ali és Michael J. Fox csatlakoztak azokhoz,
akik szerint több pénz kell.
Aktív szerepet akartam a világban, nem bujkálni előle.
Rájöttem, hogy van még mit adnom magamból.
Nagyon megindított... már a szívemben, nem a lábammal...
hogy itt lehetek ma...
A Fox Alapítvány forradalmasította a tudományos támogatást,
mozgósította a Parkinson-közösséget, és közel kétmilliárd dollárt gyűjtött.
A TUDOMÁNY SZEMÉLYES ÜGY
Tíz évvel a diagnózisom után megszületett Esmé.
Szia, én...
Menj oda apához! Puszild meg!
- Nézd apát! - Mit csinál?
Nézd apát, Esmé!
A gyerekek a legjobbak,
mert ők simán megmondják: „Ne ficánkolj már annyit!”
Gondolom.
Én meg: „Hát, édesem, megpróbálom.”
2000. FEBRUÁR 15. 15.12
BOLDOG 5. SZÜLINAPOT
- Nem. - Szerelmesek.
- Nem. Ők... - Repülnek.
- Táncolnak. - Jó.
- Ne cseréljük meg a csapatokat? - De mit...
Mert mi állunk nyerésre. Vagy maradjon a csapat?
Mert nekem jó így, de...
- Én csapnivaló vagyok. - Én tehetek róla.
Gondoltam... Aha.
Látod?
- Ó, igen. - Megvan?
Te.
- Máris megvan? - Aha.
Én voltam a megoldás.
Én?
Én, nem te.
Szerinte ő a megoldás.
Tudod, nekem egy perc nyugtom nem volt,
talán azért, mert kicsi vagyok.
Mindig mozgásban voltam, a mozgás nemcsak arra kellett,
hogy A pontból B-be jussak,
hanem hogy közben ki is fejezzem magam, hogy önmagam lehessek.
De aztán megértettem, hogy az életemben sem tudok nyugton lenni.
Nem voltam tudatosan jelen az életemben.
Aztán megtörtént velem ez a dolog,
ami tudatosította bennem az életemet, mert szabályosan felrázott.
Így, ni!
KÉSZÜLT MICHAEL J. FOX KÖNYVEI ALAPJÁN
STILL: MICHAEL J. FOX ÉLETE
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra