Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
פלורידה, 1990.
התעוררתי בהנגאובר אכזרי.
הנחתי את כף ידי השמאלית על גשר האף כדי לחסום את אור השמש.
כנפי פרפר לילה רפרפו על לחיי השמאלית.
הנפתי את כף ידי מול פניי,
כדי להרחיק ממני באצבע את היצור הקטן.
ואז הבחנתי בזרת שלי.
זזה מעצמה.
"לכל הרוחות, זו רק האצבע המזורגגת שלך."
אבל היא לא הייתה שלי.
לעזאזל. היא הייתה של מישהו אחר.
האם חטפתי מכה בראש?
הקלטת של אירועי הלילה הקודם הייתה מטושטשת במקרה הטוב.
וודי הרלסון היה בבר בלילה הקודם.
אולי פרצה אחת מקטטות השיכורים האגדיות שלנו.
אבל לא זכרתי שום תגרה כזאת.
כן זכרתי איך המאבטח היה צריך להשעין אותי על משקוף הדלת
בזמן שהכניס את המפתח לדלת הסוויטה שלי.
אבל לא הרגשתי אף חבורה. לעזאזל.
אקשן!
אקשן, מייקל.
מייקל, מייקל!
כאן הכי חם שיכול להיות בהיסטוריה של הענף הזה.
והזוכה הוא מייקל ג'יי פוקס.
אנחנו מצלמים.
בניגוד לכל הראיות...
- בלי לזוז בכלל. - הייתי באמבט חומצי של פחד...
"דוק הוליווד" -
וחוסר ביטחון מקצועי.
הרעד היה מסר...
מהעתיד.
כולם מדברים עכשיו על קבלת בעלות על הנרטיב שלהם.
אז הסיפור העגום הוא,
מייקל ג'יי פוקס לוקה במחלה קשה וזה מרסק אותו.
כן, זה משעמם.
השיער שלי נעשה מתולתל בסביבות גיל 49.
הוא אף פעם לא היה מתולתל, ופתאום הוא נעשה...
בוקר אחד התעוררתי והייתי מתולתל.
- בעיניי זה מראה מוצלח. - אני יכול לשים בו ריבה.
- לא, לא, לא. - אני יכול לחבוש כובע.
יותר מדי אכפת לי איך אני איראה בסרט תיעודי.
כן. זה אתה.
עכשיו תסתכל עליי.
זהו.
- אני נכנסת. - או-או.
חבר'ה, בשלב מסוים זה פשוט...
- רק כאן. - זה פשוט מה שזה.
- היי. - היי.
- מה שלומך? - שלומי טוב.
תסתכל עליי.
- איך עובר עליך היום בינתיים? - בינתיים?
בינתיים... הוא מוצלח.
כולם יודעים שיש לך פרקינסון,
אבל כשרואים אותך הולך, אומרים, "הו, פאק."
כן.
יופי. עצור כדי להתאזן.
יופי. זהו.
ההליכה שלי ממש מפחידה אנשים.
תראה.
אבל לא אסתיר אותה ממך.
- היי. - היי.
ואתה יכול לעשות בה מה שאתה רוצה.
אם תרחם עליי, זה בכלל לא ישפיע עליי.
אני לא פתטי. יש לי דברים חשובים יותר בחיים.
היי, מה שלומך?
אל תמהר. אל תמהר.
אני בן זונה קשוח.
אני ג'וק, עברתי הרבה בחיים.
- אי אפשר להרוג ג'וק. - אי אפשר להרוג ג'וק.
לאט לאט.
ככה. נהדר.
- היי, מה שלומך? - טוב. מה שלומך?
יופי. עצור ותתאזן.
מר פוקס.
זה קרה.
- אתה מסתדר? - אני בסדר. תודה.
טוב. שמחתי להכיר אותך, אדוני.
שמחתי להכיר אותך. הפלת אותי לרצפה.
STILL: A MICHAEL J. FOX MOVIE
לפני הפרקינסון, מה הייתה המשמעות של חוסר תנועה?
אין לי מושג.
אף פעם לא הייתי בחוסר תנועה.
אני לא מתיימר לזכור את הלך הרוח שלי בגיל שנתיים.
בגובה ברך, שוקל קצת יותר ממגבת חוף רטובה, זריז כשד.
אבל סביר להניח שהמניע ליציאתי מהדלת האחורית
לא היה רצון לברוח.
סביר יותר שפשוט לא זיהיתי גבולות.
כשהטלפון צלצל אחרי כמה דקות,
הבעלים של חנות הממתקים התקשה להסתיר את צחוקו.
"הבן שלך כאן."
אני יכול בקלות לדמיין את אמי מוכת תדהמה מבריחתי.
"תן לו ממתק או משהו.
בעלי תכף יבוא לאסוף אותו ולשלם."
"יש לו כסף."
"יש לו די הרבה כסף, למעשה."
כילד, חסרה לי האמונה הדרושה כדי להיות בחוסר תנועה.
זו אחת האירוניות הגדולות של חיי.
לא יכולתי שלא לזוז, עד שפשוטו כמשמעו...
לא יכולתי עוד שלא לזוז.
כשאחותי הקטנה נולדה, לא קינאתי.
מה פתאום. כמה שיותר יותר טוב.
אבל כשהייתי בן שש והיא בת שלוש, היינו באותו גודל.
אני זוכר בבירור ששאלו אותי אם אנחנו תאומים.
אבל ברגע שאמרתי שאחותי התאומה צעירה ממני בשלוש שנים,
התגובה של אנשים השתנתה.
הבנתי שמצפים ממני להיות גדול יותר.
זה היה חדש לי.
לא יכולתי להיות "גדול יותר".
גיל עשר -
הייתי הכי נמוך בכיתה שלי.
נמוך מכל מי ששיחק איתי הוקי.
הייתי זה שנשלח לזחול לפתחי אוורור להביא את הכדור.
גיל 11 -
אבל חטפתי מכות כשהייתי קטן.
גיל 12 -
דחפו אותי לתאים בבית הספר.
גיל 16 -
אם חבר'ה גדולים רודפים אחריך במתכוון, ואז מכניסים לך מכות...
אבל תמיד נשענתי על יכולתי לברוח מכל בריון פוטנציאלי.
בדיוק כשנדמה היה שכדור הארץ מחליק מתחת לרגליי,
נתקלתי בנקודת אחיזה.
שיעור דרמה -
שיעור דרמה.
שם היו הבנות.
והייתי עוץ לי גוץ לי בהצגה.
- היית עוץ לי גוץ לי? - הייתי עוץ לי גוץ לי, כן.
וגם נראית צעיר בחמש שנים.
כן, הייתי שדון.
הייתי חמוד ושובב. הייתי שדון חמוד.
שדון חמוד.
בשיעור דרמה יכולת להיות גדול.
בשיעור דרמה יכולת להיות כל דבר.
אבל הראש שלי היה תקוע בתחת, אם תשאל את אבא שלי.
אבא היה פרגמטיסט, נחוש בדעתו לגונן על משפחתו מפנטזיות רומנטיות.
בנעוריו היו לו חלומות, אבל הם הוצאו ממנו ביעילות.
הייתה בו מידה של זעם.
כשראית את השפה שלו מתעקמת, ידעת שאתה בצרה.
ואז ידעת, "שיט, הלך עליי עכשיו."
פוקס, מייק תיכון אדמונדס ג'וניור -
טלפון ממנהל בית הספר גרר נזיפה חריפה של אבא.
לא הוגשו עבודות -
משמעת עצמית ירודה -
הוא נהג לומר, "לעזאזל! לעזאזל!"
התחלתי לבלות זמן רב יתר בעישון ובשתייה.
נעשיתי מכופף פגושים סדרתי...
גרמתי נזקים לאוטו של אבא שלי.
אז לדעתו היית פשלונר.
כן, פשלונר בפוטנציה.
היי. אתה נראה טוב.
הנעליים האלה נהדרות. עכשיו אולי יש לי סיכוי.
בגיל 16...
מודעות דרושים -
המורה שלי למשחק דחף לי ליד עיתון.
"הם מחפשים ילד מבריק בן 12,
ואתה הילד בן ה-12 הכי מבריק שהם יפגשו בחיים."
אבל אני אפשל, לאו. כל האנשים האלה יסתכלו עליי.
מחכים לך באיפור.
אתה תעשה היסטוריה, ילד.
אני חייב לגדול ב-2.5 ס"מ עד יום שישי.
קיבלתי את התפקיד. זה היה קל.
מבדקים לכדורסל?
לא. פני מונטגומרי.
אם אני עומד ממש קרוב אליה, אני לא יכול לראות את הפנים שלה.
המלהקת חשבה יש לי יתרון.
מפיקים אמריקאים מתים להעסיק שחקן
שנראה צעיר דיו כדי לגלם ילד.
אבל זה אומר שאצטרך לעבור להוליווד ולהפסיק את הלימודים.
וזה נראה כדבר שלא יעלה על הדעת.
אבא: "אתה בטוח שזה מה שאתה רוצה לעשות?"
אני: "לגמרי."
"אתה כל כך בטוח בעצמך?"
"לגמרי."
ואז אבא הדהים אותי.
"אז אם אתה רוצה להיות חוטב עצים,
עדיף כבר שתלך ליער."
אז בסתר לבו הוא האמין בך.
כן.
אבא הסכים לממן את ההרפתקה,
ושילם על כל הנסיעה בכרטיס אשראי.
הוליווד -
אני זוכר שחשבתי איזו כברת דרך עשינו אבא ואני בשבועות האחרונים.
במה 26 -
הוא הודיע לי שהוא רק יסיע אותי לפגישות
ויתשאל אותי אחרי כל פגישה.
זו הייתה הדרך שלו לאותת לי שזו ההצגה שלי, לא שלו.
הלו.
לא, זה מושלם.
אחרי כל אודישן הגיע זימון נוסף
ושלושה מהזימונים החוזרים הניבו הצעות רציניות.
"תפסת את העולם בזנב," אמר אבא. "רק תחכה בסבלנות."
גרתי בדירת סטודיו במשכנות העוני של בוורלי הילס.
זה הבית הכי יפה שראיתי בחיי.
בדיוק חשבתי שאני שמח שבאת איתי הביתה.
הדירה הייתה חמישה על ארבעה מ'. מזרן אחד, פלטה חשמלית אחת,
שירותים מיקרוסקופיים ובהם הכיור האחד והיחיד בכל הדירה.
חפפתי את השיער בפלמוליב ושטפתי כלים בהד אנד שולדרס.
היה לי ממש כיף הערב.
רונלד מקדונלד שימש כתזונאי הפרטי שלי.
אף אחד עושה את זה כמו מקדונלדס -
- אנחנו לבד? - לבד?
כלומר, הבעל שלך מתחבא איפשהו?
אבל באביב 1982...
שווייצר.
המצב היה עגום.
מה הולך כאן? מה זה?
תירגע, בבקשה, מר וייאט. אני הולך לבדוק את החזה שלך.
- היי, זו בדיחה או משהו? - היי.
המשכתי לקבל תפקידי משחק,
אבל בקושי יכולתי להתקיים ממה שהרווחתי.
הסוכן שלי לקח עשרה אחוז מהשכר שלי.
השכר שלך.
והיו גם הצלם, היחצ"ן או עורך הדין.
- כתוב בו 1.25 דולר. - כן, נו?
אני אומר לך שזה לא נכון, זו טעות.
עבדתי קשה בשביל זה. זה לא הוגן.
עבדתי קשה מדי בשביל זה.
התחלתי לממש נכסים.
מכרתי את הספה המודולרית שלי חלק אחרי חלק.
כמעט התקבלתי לכמה סרטים, הבולט שבהם "אנשים פשוטים".
אבל רוברט רדפורד לא התלהב מהקריאה שלי.
בזמן האודישן הוא ניקה את שיניו בחוט דנטלי.
בשביל מה הם באו לכאן בכלל?
הסירוב יכול להיות לקוני כל כך,
עד שנשקפת סכנה שהוא יקהה את חושיך.
אל תקשיב לאלה שאינם יודעים על מה הם מדברים.
נשארו לי ימים ספורים.
אז הכסף הולך ואוזל...
"הולך ואוזל" זה נדיב. לא היה לי כסף.
- לקחתי אריזות ריבה קטנות ממזללות. - מה זה?
- ריבה של "סמאקרס".
- למה? - כדי לאכול.
- בחייך. - ואני...
מצאתי מטבעות של רבע דולר, חמישה סנט, עשרה סנט,
ובעזרתם עברתי לדקה הבאה. חייתי מהיד לפה.
ואמרתי לעצמי, "אני חייב לעוף מכאן. אין לי כסף,
אני חייב כסף למס הכנסה, אני מתחמק מבעל הבית ואין לי טלפון.
ייתכן שאצטרך ללכת ברגל לנמל התעופה.
- מה הייתה הציפייה? - הציפייה שלי הייתה,
אחי הוא מפקח בנייה,
ויכולתי לעבוד באתרי הבנייה שלו באיסוף מסמרים.
אבל נשארו לי ז'יטון וכיסא.
מה נשאר?
בפוקר, כל עוד יש לך ז'יטון אחד וכיסא לשבת עליו,
אתה עדיין במשחק. יש לך ז'יטון וכיסא.
זו הייתה ההזדמנות האחרונה.
חברת פרמונט פיקצ'רס -
"אתה חייב להפסיק לנדנד לי בקשר לילד הזה."
אמר המפיק גארי דיוויד גולדברג למלהקת של קומדיית המצבים החדשה שלו.
אנחנו לא רוצים לגלות שהשחקן ששכרנו
לא מצחיק. ושאין לו חוש קומי.
"אין מצב שאשנה את דעתי בעניין הזה.
הוא פשוט לא מתאים לנו."
נדמה לנו שכולנו מסכימים שאלכס הוא מוכשר מאוד,
עורך העיתון, אבל מעורר הזדהות מתחת לזה.
"קשרי משפחה" -
"אני יודע מה אני רוצה, ואני אומר לך,
אני לא רוצה שמייקל פוקס יגלם את אלכס קיטון."
לא. אני רוצה את התפקיד הזה. אני צריך אותו. אני יכול לבצע אותו.
לאן שלא פניתי, משהו תמיד השתבש.
צעיר מדי, מבוגר מדי, נמוך מדי, גבוה מדי. מה שלא תהיה הבעיה, אפתור אותה.
אני יכול להיות בוגר או גבוה יותר. אני יכול להיות כל דבר.
- נתחיל. מוכנים? לספירת חמש. - חמש, ארבע, שלוש, שתיים.
רגע אחד, סליחה, התסריט שלי התפרק.
- איפה זה? לעזאזל. - תחילת עמוד 11.
זה היום הראשון בגן, אימא.
הוא לא רוצה לאחר. זה עלול להשפיע על כל חייו.
מאל צודקת. הרי זה כור מחצבתי. אני אגדה שם."
והם צחקו. ואני פשוט המשכתי.
זה היה כזה... שטף של... וואו!
גם לי יש אחד.
לא שתייה, לא סמים, לא אישה, שום דבר
לא יכול לקלקל לי את הרגע זה, כבחור בן 22
שנלחם כבר שלוש שנים להגיע אליו.
"יופי, יופי, יופי."
צחוק הוא... אי אפשר להתאפק.
מצאתי משהו,
דרך לתקשר איתך שלא ציפית לה, אין לך...
אין לך תשובה בשבילה אלא להשמיע רעש.
אתם עובדים עליי?
אם אין לך, תצטרך לשחרר אוויר. זה כן מאוד.
גארי דיוויד גולדברג נשען לאחור בכיסא שלו ואמר,
"למה אף אחד לא סיפר לי על הילד הזה?"
מעולה.
עמדתי בטלפון ציבורי מחוץ לסניף של "פיוניר צ'יקן".
בזמן שהסוכן שלי דיבר על משכורת בת שבע ספרות,
אני בהיתי בתפריט וערגתי ל-1.99 דולר כדי לקנות מנת כנפיים.
אבל לא היה אפשר לסגור את החוזה,
כי מנהל לוח השידורים באן-בי-סי, ילד הפלא ברנדון טרטיקוף,
התנגד מכול וכול לתת לי את התפקיד של אלכס קיטון.
הבחור מיומן מאוד והוא יודע להצחיק,
אבל אני לא חושב שהוא כזה שדיוקנו יתנוסס על קופסאות אוכל.
יהיה קל יחסית לפטר או להחליף אותי.
הוויכוח ניטש עד ליום שבו התחלנו לצלם את הפיילוט.
"קשרי משפחה" -
ברוכים הבאים ל"קשרי משפחה".
אנדי, אנחנו מוכנים להתחיל?
מה שיקרה בשעה הקרובה יכריע את גורלי.
הם יחלישו את התאורה בבית.
מייקל פוקס -
הפעילו את מקליטי הווידאו, בבקשה. הפעילו את המכשירים.
טוב, פול, הצילום הראשון שלך.
- שיהיה לכולם שידור מוצלח. - שלוש, שתיים...
מתחילים. אנחנו מוכנים. ואקשן. התחילו.
הלו. מי מבקשת אותו?
קימברלי בלנטון.
- קימברלי. - סליחה...
מהרגע שאלתרתי את הקיצור "פי"...
מדבר אלכס פי קיטון.
הרגשתי כאילו הקהל מודע לימי הייאוש שלי
שקדמו לרגע הזה.
היי. סליחה שנאלצתי לפתוח בעצמי. השרת שלנו בחופשה היום.
אם קימברלי לא תחבב את המשפחה שלך כפי שהם,
אז אולי היא לא ראויה לחיבה שלך בכלל, לא נראה לך?
את נשארת בתסרוקת הזאת הערב או שתאספי את השיער?
מייקל ג'יי פוקס.
זה עובד.
באותו רגע ידעתי... שזה עומד להתגשם.
אימא, מה שלומך?
קומדיית המצבים הייתה אמורה להתמקד בהורים.
בלי בננות, אימא.
במקום זאת, אמריקה התאהבה בבנם.
תתמקדו במייקל. זה יעזור לה. מעכשיו להתמקד במייקל.
הוא יהיה בסדר.
המשחק שלו טוב כל כך.
כשצופים בו, נדהמים מחוש התזמון המשובח שלו.
אני חושבת שחוש הומור בגבר הוא דבר סקסי להפליא.
כומר ורב נכנסים לחדר.
מתי גילית שאתה אוהב להצחיק אנשים?
בילדות, הייתי קטן.
חופשי על הבר משפחת קוואנו -
זה היה או להצחיק או ללכת מכות, אז...
הרעיון הוא שאם אתה מצליח להצחיק את הבריון
לפני שהוא מתעצבן עליך. זו דרך פעולה בטוחה יותר.
- התחילו. - אלכס, בחייך, תודה בזה.
אתה באמת מיוחד.
בסדר. אני...
אני לא רוצה להתווכח על זה.
מר פוקס שלח לי את קופסת האוכל הזאת.
חתומה באהבה, "ברנדון, אהבה ונשיקות, מייקל ג'יי פוקס".
הם רצו שאכניס לקופסה עורב, אבל... -
כשאני איתך, אני רואה בעיניים שלך
שיש לך איזה חידוד מעולה ושקשה לך להביא אותו לפה שלך.
זה מבאס. זה ממש קשה.
כשאני זקוק מאוד לדופמין ו...
בסוף המינון... אני מתקרב לזה עכשיו.
אני קופא... קופא בגוף וקופא בפנים.
זו מסכה. יש לי מסכת פרקינסון.
אני צריך לעבוד קשה...
להילחם כדי לחייך, להראות הבעה.
זה נותן לי מעין ארשת פנים חתומה.
במצב של התרוממות רוח,
- איך ייראו הפנים שלך? - ככה.
זה מה שעשית למחייתך.
כן.
ועצור.
טוב. אתה מרגיש שהתחממת? זה עושה לך סחרחורת?
זה עושה אותי משוגע.
טוב, נעבוד על כמה דפים מהספר שלך.
טוב. "אחרי שאבי פרש מהצבא..."
קצת יותר ישר.
למה אתה רוצה לספר את הסיפור הזה עכשיו?
"כילד, נראה היה שדברים רבים באים לי בקלות.
קראתי ספרי תמונות גדולים מההתחלה עד הסוף..."
העולם שלי מתכווץ.
אני אוהב את המוח שלי ואת מה שהוא מזמן לי.
ואני לא רוצה שזה ייגמר בטרם עת.
"כילד, נראה היה שדברים רבים באים לי בקלות."
האם יהיה רגע, אולי בעוד 20 שנה,
שבו לא תוכל לספר את הסיפור שלך?
אם אהיה כאן בעוד 20 שנה,
או שאני ארפא או שאהיה מלפפון כבוש.
"נאלצתי לאכול את ארוחת הצהריים... נאלצתי לאכול את ארוחת הצהריים בקשית..."
"עם כמה וכמה שכבות הדוקות של גומאוויר
ועליהן פרוות יאק שהודבקה לפנים שלי." זה ממש...
- מי כתב את זה? - איזה אידיוט.
זה היה סרט דל תקציב.
אבל בהמשך הרחוב היו אנשי מקצוע.
מה האנשים האלה עושים?
הם מהסרט החדש של זמקיס וספילברג. מי משחק בו?
קריספין גלובר.
אאוץ'.
קצת חרה לי שקריספין המשוגע הולך לשחק בסרט של ספילברג
ואילו אני...
הגרלתי סרט סוג ב' על אדם זאב בבי"ס תיכון.
"קשרי משפחה" -
יום או יומיים אחרי חופשת חג המולד,
גארי דיוויד גולדברג זימן אותי למשרד שלו.
"יש לי וידוי," פתח גארי.
"רגע לפני תחילת העונה סטיבן שלח לי עותק של תסריט."
כשגארי אמר "סטיבן" ידעתי שהוא מתכוון לספילברג.
גארי דיוויד גולדברג "קשרי משפחה" -
"סטיבן רצה אותך לתפקיד הראשי.
הם שאלו אותי אם יש מצב שאוכל לשחרר אותך מהסדרה.
לא אמרתי לך את זה אז כי זה פשוט לא היה אפשרי."
פנים, גראז' - יום -
תקריב על -
שעון מתקתק -
חושף עוד שעונים -
"הם התחילו לצלם לפני כמה חודשים עם אריק סטולץ,
אבל הם חושבים שהוא לא מתאים לתפקיד."
נעלי נייקי -
סקייטבורד נופל לרצפה -
"זה יהיה יקר אבל הם רוצים לצלם מחדש את כל החלק שלו."
אצבעות מסובבות ידית -
הסתובב לי הראש.
פיצוץ אדיר -
עוד משהו?
"לא תפסיד אפילו אף שעת עבודה בסדרה."
ההסכם נחתם.
נהג יאסוף אותי בתשע בבוקר
ויסיע אותי לפרמונט...
שם אעביר את היום בצילומים ל"קשרי משפחה".
היי, מה שלומך?
נראה לך שתסתדר בשתי עבודות?
זה בשבילי.
ובשש בערב נהג אחר יאסוף אותי ויסיע אותי
לאתר צילומים נידח כלשהו שבו אנחנו מצלמים באותו ערב.
"בחזרה לעתיד" -
אקשן!
חכה רגע, דוק.
אתה אומר לי שבנית מכונת זמן...
ממכונית דלוריאן?
אצטלם לסרט עד קצת לפני הזריחה.
בשלב הזה אני אעלה לרכב של ההפקה
עם כרית ושמיכה
ונהג נוסף יחזיר אותי הביתה.
אתפוס שעתיים או שלוש שעות שינה...
לפני שהנהג הראשון יופיע שוב בפתח הדירה שלי,
ייכנס באמצעות המפתח שנתתי לו,
יעמיד קנקן קפה,
יפתח את המים.
ואז יתחיל את התהליך כולו מחדש.
שלום, שלום!
- אלכס, אתה מאחר בשעה. - כן?
איך העבודה החדשה, אלכס?
נהדרת. היא באמת נהדרת.
זו ההסעה שלי. אני צריך להגיע מוקדם היום.
- סימן. - אקשו!
טוב, ברנשים וחתיכות!
בשלושה וחצי החודשים הבאים,
השילוב של "בחזרה לעתיד" ו"קשרי משפחה" בלע אותי בשלמותי.
טייק 22.
חוויתי בלבול לגבי אתר הצילומים שבו הייתי...
ובעצם לגבי מי אני בכלל.
עבדת בכל אחר צהריים ובכל ערב בשבועיים האחרונים.
איך משהו מהחרא הזה יכול להיות טוב?
- מה שלומך היום? - טוב. מה שלומך?
טוב. עייף.
- מה קרה כאן? - חטפתי מכה בראש.
הלכתי ממש מהר ונפלתי על איזשהו רהיט.
לא התנגשתי ברהיט כמו בדרך כלל, נפגעתי ממנו בפנים.
ולשנייה אחת שכבתי על הרצפה
ואמרתי, "אני חושב שדפקתי את עצמי."
ואז יצאו לי חבורות ופנסים סביב העיניים.
העין הזאת השחירה לגמרי. עשו לי צילומים
ואמרו, "שברת את כל העצמות בלחי ובעין שלך."
ניתחו אותי ותיקנו את הנזק בעזרת סיכות.
היו לי סיכות כאן וכאן.
- כאן. כן. - היו לך סיכות שם?
אז כן. ריסקתי את הפנים, אבל זה משהו שאני עושה.
כמו שאני עושה... חלק מהדיל הוא שאני נופל.
- זה אמיתי. - פרקינסון וכוח הכבידה הם אמיתיים.
כן, כוח הכבידה הוא אמיתי. גם אם אתה נופל רק מהגובה שלי.
טוב, חזרנו לעניינים.
הסיפור שלי, טייק שני.
אלוהים, הראש שלי.
איפה אני, לעזאזל?
הלו?
"מייק, ראינו את הסרט."
איזה סרט?
הסרט שלך. "בחזרה לעתיד".
האדם שהתקשר אליי היה הסוכן שלי.
אני מצטער, פיט. אני יודע שאני גרוע.
אם זו הייתה התחלת הסוף, זה היה מסע מהסרטים.
אני רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע של "שיקגו סאן-טיימס".
ואני ג'ין סיסקל, מבקר הקולנוע של "שיקגו טריביון".
ראשית, "בחזרה לעתיד". סרט על מסע בזמן, קטגוריה שאני שונא
כי אף פעם לא תשנה דברים ע"י החזרתם לעבר,
כי פירוש הדברים שהעתיד שראינו בתחילת הסרט,
הוא בהכרח שקר, נכון?
אבל "בחזרה לעתיד" הצליח לנצח את הבעיה הזאת,
ובכך הסב לי הנאה מרובה.
זה הסרט האהוב עליי ביותר בעונת סרטי הקיץ.
ומייקל ג'יי פוקס נותן תצוגת משחק מנצחת לגמרי.
המסע, כך התברר, היה רק ההתחלה.
סטיבן ספילברג מציג "בחזרה לעתיד" -
1. "בחזרה לעתיד" -
מה אומרות השמועות על הסרט הזה?
השמועות אומרות, "מדהים".
- קצת מפחיד. - מפחיד. כן, הוא באמת מפחיד.
- תישאר אותו בן אדם? - כן.
- תדע להתמודד עם זה? - כן.
יש דוכן עיתונים בשכונה שגרתי בה בסטודיו סיטי.
מעת לעת עצרתי שם.
לא, לא עיינתי בעיתוני פורנו,
אלא סקרתי את הגרסאות של עצמי בתצוגה.
"ג'י קיו". "אס". "פיפל". "רולינג סטון".
"פלייגירל". "טייגרביט". "טי-וי גייד".
"וריאטי". "מקולס". "דה סטאר". "דה גלוב".
"סוונטין", "סיקסטין", "מאד", "קראקד", ועוד ועוד.
לאן שלא הסתכלתי, ראיתי את בבואתי מביטה בי.
אף אחת מהן לא הייתה ייצוג אמיתי של מי שאני...
מי שזה לא יהיה.
האייל קורא! מייקל ג'יי פוקס -
הוא הדבר הכי חם בהיסטוריה של העסק הזה. קבלו את מייקל ג'יי פוקס.
מייקל ג'יי פוקס!
מייקל ג'יי פוקס נמצא איתנו הערב. כן!
אתה לא מרגיש פשוט נפלא עם זה?
זה גדול. היה יקר להטיס הנה את כל המשפחה שלי, אבל אני שמח...
ראשית, מזל טוב.
"בחזרה לעתיד" עדיין מוביל בקופות.
האם יצליח פעמיים ברצף? -
אבל בסוף השבוע הזה יקום לו מתחרה
בדמות סרט אחר של מייקל ג'יי פוקס. האם התחרות תהיה קשה?
חי מלוס אנג'לס -
אני לא יודע.
הפופולריות של מייקל ג'יי פוקס היא תופעה.
1. בחזרה לעתיד - 119.8 מיליון דולר -
אז תצטרך פשוט להגיד לספילברג
שאני לא מוכן למחויבות הזאת.
מה סוד ההצלחה שלך?
"סוד ההצלחה שלי" -
זה...
אני לא מאמין שעמדתי לומר שמשחק הוא החיים שלי.
פרסי האמי חולקו, והזוכים הם...
שחקן ראשי בסדרה קומית -
אני לא מאמין! נפלא!
אני מרגיש מטר ועשרים.
ואני תמיד רואה את שמך מלווה במילה "מקסים".
זה מתחיל לעצבן אחרי זמן מה?
אימא שלי כותבת בעיתונים האלה.
באמת?
אני חושבת שמייקל פוקס חתיך.
אני חושבת שמייקל פוקס ממשך חתיך. הייתי יוצאת איתו בכל שעה.
אל תבין אותי לא נכון. היה לי ממש, ממש כיף.
- עם מי אתה שוכב? - עם מי אתה שוכב?
אני לא התכוונתי לשאול. זו שלי. אני התכוונתי לחזור ל...
אבל שאלת.
כי...
אני עדיין לא קולט את זה. אני כזה...
עדיין אין לי מושג מה אנשים רואים, אבל...
יש בירה שאני אוהב במיוחד. לא יודע אם מותר לומר,
אבל זו בירה קנדית עם ציור של איזו חיה עם קרניים.
בוקר אחד הצצתי מהחלון וראיתי משאית חלוקה של בירה.
בירה מוסהד -
"יש לנו עוד הרבה מזה," אמר נהג החלוקה.
היו לי פרארי, ראנג' רובר, ג'יפ צ'רוקי,
מרצדס 560 אס-אל עם גג נפתח.
השתייה הייתה חינם ולרוב הייתי אורח הכבוד.
פעם אחת מישהו עצר אותי בצד בדרך לעבודה.
השוטר רכן בחלון ואמר,
"מייק, זה אתה?" אמרתי, "כן". הוא אמר,
"זה רכב גדול וכבד. תהיה זהיר."
נסעתי 145 קמ"ש בשדרת ונטורה בפרארי.
והוא אמר, "אני מת על הסדרה."
שאלתי, "זהו?"
- חמישה צעדים קדימה. - כן.
אם כף רגל שמאל נשמטת, תעצור ותתאזן מתי שתוכל.
אני לא אעצור אותך, אבל תעצור כשתוכל.
- ננעלות לי הברכיים. - יופי.
- אפשר לעשות את זה בלי... - תתייצב ככה.
תקפצץ עם זה. תרגיש את העקבים. תסתובב. תדע שאתה יציב.
תקופה מסוימת
- הייתי מלך העולם. - יופי. חזור לעמידת גולף. אל תינעל.
שיחקתי תפקיד. שיחקתי...
וזה היה ראוי לרחמים.
מה שלום טרייסי?
נשואה לי. עדיין.
כשאתה חי חיים של ידוען צעיר שהתפרסם מהר מאוד,
אתה לא יודע מה אמיתי.
אנשים מצלמים, מתחבאים בשיחים שלי ומצלמים אותי בבריכה.
מסתובבים ברחוב בכובע ובמשקפיים, מתכופפים ומתחבאים.
הכול בולשיט. זה לא אמיתי.
- צעד גדול ימינה. - לא.
צעד גדול ימינה. יופי. שוב עמידת גולף.
יופי. על זה אנחנו צריכים לעבוד.
להאט את תהליך החשיבה שלך, נכון?
- וזה התחום שבו אתה צריך לעבוד. - נכון.
- אז להאט. - כן.
נכון? אז קום ותיכנס לעמידת גולף. על העקבים.
- אתה שם? - כן.
תעשה רבע צעד סביב השרפרף.
הפרקינסון היה פשוט אסון.
אבל זה אמיתי כל כך.
כשהזרוע שלי מתאבנת או כשכף היד מתעוותת,
זה אמיתי. זה אמיתי.
תסתובב. תוודא שאתה יציב.
יופי. תוודא שאתה יציב.
אתה לא יכול ללכת ואתה לא יכול ללכת לשירותים.
זה אמיתי.
לאט קדימה.
נהדר. מעולה. אני יודע שאתה מסוגל.
- אני מסוגל. - נכון?
זה מה שהורג אותי. שהן לא...
- חוסר השליטה המיידי. - כן.
אין קטע של, "אני מאבד שליטה."
- בום! אני עף. - אז זה מה ש...
בדיוק על זה אנחנו מדברים תמיד. המהירות שלך, בגלל מי שאתה.
- אני רוצה לגמור עם זה. כן. - רק תאט, תאט.
כי אתה מספיק אתלטי כדי שיהיה לך זמן לפצות
- על משהו שהשתבש. - כן, למה לרוץ כשחם לך?
נכון. אתה רואה? זה היה עוד יותר טוב.
השיחה איתך ככוכב קולנוע שונה משיחה איתך ככוכב טלוויזיה.
אני הרבה יותר מרשים עכשיו.
זה נכון. החיים שלך השתנו בגלל זה?
לא ממש. לא ממש.
- לג'ואן. - למי?
ג'ואן. ג'-ו-א-ן.
בין אם הוא מחלק חתימות
או ממהר לריאיון הבא,
הכול נועד למכור את מייקל ג'יי פוקס ואת הסרט.
בני משפחתו ודאו תהו מה יצא ממנו
כשהוא נשר מהתיכון.
כשאנחנו נוסעים לבקר אותו, אנחנו משתדלים לבלות עם מייקל.
ואנחנו הולכים איתו לכל אירוע שהוא רוצה שנלך.
אבל לא, אנחנו לא...
אנחנו לא מתעסקים במה שקשור לעסקי הבידור.
בחצר ביתו הוא סתם מייק פוקס.
לא הכוכב מייקל ג'יי פוקס שהציבור מכיר.
הוא אומר שהנסיעות הביתה מלוס אנג'לס עוזרות להשאיר את רגליו על הקרקע.
הם לא יעברו על זה בשתיקה אם אתנהג כמו אידיוט.
שקט, בבקשה.
אני מניח שאפשר לומר שתמיד רציתי להצטיין. אולי אפילו כילד...
לא, לא. מוכן. תספור לי שוב, בבקשה, אנדי. אני צריך...
חמש, ארבע, שלוש, שתיים.
אני מניח שאפשר לומר שתמיד רציתי להצטיין,
אפילו כילד קטן.
כלומר, לא הניצחון היה חשוב לי.
אלא ההנאה הצרופה שבתחרות.
תמיד הרגשתי שבעומק לבי...
אני מאבד את המומנטום. אפשר להתחיל מההתחלה?
- בהחלט. - אני מנסה להכניס לזה חיים.
כשחזרתי ל"קשרי משפחה" הם קיבלו את פניי כמו את הבן האובד.
הייתי הכוכב, בסופו של דבר.
מייקי, תעשה את זה עכשיו?
הרגע קלטתי. זה לא עובד שם.
זה מפריע לך?
- זה דופק אותך? - לא, רק נצטרך לחזור
- על כמה צילומים.
- כמה? - שלושים ושמונה.
לא הייתי חולם לנצל את מעמדי.
האמת היא שמחלו לי גם על ההתנהגות השערורייתית ביותר.
אני רק מנסה להבין ולומר אם זה... אם, אתם יודעים...
אם יש לכם דברים ספציפיים שהם שגויים,
תגידו לי, כי בשלב הזה אני מבולבל.
הייתי הנסיך של הוליווד.
הייתי גדול. הייתי גדול יותר ממסטיק.
נדמה לך שזה עשוי מלבנים ומסלעים, אבל לא.
זה עשוי מנייר ומנוצות.
זו אשליה.
כן?
אלכס פי קיטון. ועדת האירוח של שנה ב'.
מזל טוב.
לא. סליחה, אכפת לך אם אני אחכה כאן קצת?
כן, אני מניחה.
ואז טרייסי פולן הגיעה לעולם שלי.
כמי שהוכשרה בתיאטרון בניו יורק,
טרייסי הביאה איכות מוכחת לעבודה.
תניח את זה. אתה לא רואה שאני מציירת את זה?
זה עמד בניגוד מוחלט לגישת "עשה הכול כדי להצחיק" שלי.
איך קוראים לציור? "למצוא את התפוח"?
הייתי מסבירה לך את המושג של אמנות מופשטת
אבל יש לי הרגשה שזה יהיה בזבוז זמן.
לא היית בחירת הליהוק הטיפוסית.
לא היית צחקנית, לא היית בלונדינית ריקנית,
- לא היית חכמולוגית... - נכון.
- את מסכימה? - אני מסכימה.
האמת היא שהופעתי מאוד כשליהקו אותי לסדרה.
אני לא יודעת אם הייתי מלהקת אותי לסדרה.
- אז למה בחרו בך? מה הם חיפשו ומצאו בך? - אני חושבת ש...
שהם רצו מישהי שתהיה שונה מאוד מהדמות של אלכס.
ואני חושבת שהם,
פשוט ראו בי משהו שונה.
יום אחד יצאנו לארוחת צהריים.
אישה, חיים, מוות, אמנות.
למקומות, בבקשה. למקומות. חמש, ארבע, שלוש...
אחרי ארוחת הצהריים המשכנו איפה שעצרנו קודם.
מתחילים. היכונו ואקשן.
הבאתי לך משהו.
באמת?
הייתה הנחה על יצירות פיקאסו.
אז קניתי לך אחת.
זה מקסים מצדך.
כשהיא אמרה את המשפט הראשון, זיהיתי רמז לשום
והזדמנות לעשות צחוק על חשבונה.
"וואו, אכלת סקמפי לצהריים, חמודה?"
בהתחלה היא לא אמרה כלום.
ההבעה שלה לא השתנתה.
אבל היא הביטה בי ישר בעיניים ואמרה לאט,
"זה היה מרושע וגס רוח, ואתה מניאק דפוק לגמרי."
- היי, אלן. מוכנה לצאת? - היי. כן, בואי.
טוב.
כן.
אף אחד לא דיבר אליי ככה.
היא לא נבהלה בכלל ממי שחשבתי שאני.
חזיר הוא חזיר ולא משנה בכמה סרטים מצליחים הוא שיחק.
היא צדקה? היית שמוק?
הייתי קצת שמוק.
היא צחקה, אבל לא קלטתי את זה
כי אף אחד לא התלוצץ איתי ככה.
לא הייתי כזה שצוחקים עליו.
והיא פשוט אמרה, "אני אחדור את זה ואגיע...
אתה סתם ילד מבוהל מתחת לחרא הזה,
ואני אחשוף אותך."
באותו רגע התאהבתי בה.
בסדר.
תני לי רק... כן, פשוט...
בסדר.
טוב, בסדר, לא רע.
רק... בסדר.
טוב, בסדר, כן. טוב.
בסדר.
הנה. בעדינות. בעדינות.
שטויות.
אלכס, אני לא מכירה אף אחד כמוך.
זה כאילו יש לך דרך לראות ישר דרכי.
אני רואה חלק בי שאני לא...
שאני לא אוהב להודות בקיומו וזה מפחיד אותי.
ואז טרייסי קיבלה תפקיד בסרט שעמדתי לצלם במנהטן.
בילינו יחד על הסט.
ספר לי על העבודה שלך.
אני מניחה שזה אמור להרשים אותי?
אל תתרשמי.
היא ראתה מהשורה הראשונה את המערבולת שנעשו החיים שלי.
טרייסי הבינה את המחיר שזה גבה ממני.
הטעות תהיה לאבד את עצמי
באמצע המסיבה שהיו החיים שלי אז.
- יש לך את הטלפון שלי, נכון? - נכון.
תתקשר אליי.
כן, אני אשמח.
- אני אוהב אותך. - גם אני אוהבת אותך.
טוב...
אנחנו אוהבים זה את זה.
אמרנו את זה, אנחנו יודעים את זה.
זה כל מה שחשוב. לא משנה מה יקרה עכשיו.
מה קורה עכשיו?
- תראה את זה. - תרים את זה.
הווארד, ברכות חמות טי-ג'יי פולן -
מצחיק שאתה אומר... כתוב עליה שהיא מוקדשת לנורם או לפרד, או משהו.
כן, קניתי אותה בחנות הספרים "סטרנד" בדולר אחד.
ברגע שנעשינו זוג, הייתי האדם הכי מאוהב בעולם. ועודני.
אתה צריך לענות. יש המון מסרונים שאתה צריך לענות להם.
- כן. - אתה צריך להגיב לזה.
ואתה צריך להגיב... רגע.
זה משתפר.
יש ארבעה מסרונים מאקווינה שלא ענית להם.
אני יודע, ניסיתי אתמול.
- אז תענה רק לזה... - כן.
"לא ראיתי אותך כמה ימים.
- מתגעגע ואוהב אותך." - ומת לראות אותך כבר.
- "מת לראות אותך כבר." - תראי לי.
מת לראות אותך כבר. חוף הים מחכה לך.
טוב.
- "חוף הים מחכה לך"? לא. - או משהו ברוח זו.
מחכה לך בחוף הים.
מת להיות כבר בחוף הים...
מת לבלות בחוף הים איתך.
תאר לי את האדם הזה.
בהירות.
- "מת לראות אותך כבר. אוהב אותך." - אוהב אותך. בדיוק.
אני מתרשם שהיא לא סובלת בולשיט.
לא. לא סובלת בולשיט.
הזהות שלה מוצקה כל כך כי היא אמיתית כל כך.
יכולתי להיות מלך אנגליה והיא עדיין הייתה היא.
יכולתי להיות אלוויס והיא עדיין הייתה היא.
יודעת מה, את יכולה להכניס קצת מזה.
- תמעכי את זה עכשיו. אני אחזיק את הקערה. - זה ממש קשה.
- כואבת לי היד. - אני לא מצליח להחזיק את הקערה.
כשאני עם המשפחה שלי, אין שום סנטימנטליות.
אין שום "מסכן שלי.
אני חשה את הכאב שלך, צר לי עליך כל כך.
אתה אדם קדוש, ו..."
זה הדבר הכי נורא שהם יכלו לעשות לי.
- אני יכולה לספר לך... - מה?
בדיוק ניהלתי שיחה.
אם תציצי בטלפון שלו,
יש איזה מיליון מסרונים שלא נענו.
כן, המון פעמים אני רק...
- שואלת שאלות? - אחת לשבועיים. לא,
אני רק כותבת, "אתה בסדר? שולחת המון אהבה. לב, לב."
- ואז אין תגובה. ואז... - ואין תגובה.
אבל איזה שבוע לאחר מכן,
שוב, "אוהבת אותך כל כך, מקווה שאתה בסדר."
וזה ממש נחמד אבל כל כך אקראי.
הוא כתב, "אני מקווה שאת מאושרת מכל ההחלטות שלך."
טוב, תודה.
- זה טוב. - יש לך כישרון מולד, אבא.
- מה אתם עושים? - כדאי לך לשקול
לעשות את זה כעבודה.
הרגע נהפכת לעוגיית מזל.
כשאני עונה, אני הולך על
"גם אני אוהב אותך. חושב עלייך. מה המצב?"
- אבל אתה לא אומר את זה. - נכון, כי זה יוצא...
- זה יוצא... - אתה יודע, גם...
ואז אני נכנס ואני... אז אני חושב,
"זה לא עובד. אני אעשה... אלחץ על הכפתורים."
- ואז אני מגיע לאיזה אתר בסין. - כן.
חודש אחרי החתונה ובהיריון
טרייסי מצאה את עצמה עם בעל...
אקשן!
מייקל!
כשהוא לא היה בנסיעת עבודה,
היה מעט יותר משותף ישנוני לקורס הכנה ללידה.
מייקל.
הילד אוהב את הסוסים האלה.
מסע אכזרי.
מה שלום המשפחה? תן לי את הדוח המלא של איך זה להיות אבא.
נהדר להיות אבא.
אני בטוח שכל האבות בעולם יודעים שזה ממש מגניב.
הוא הבן שלי, הוא... הבן שלנו.
אבל לא עשיתי אפילו חצי מהעבודה.
איך אתה מצליח לאזן בין המשפחה לעבודה?
אתה עדיין די מכור לעבודה.
מייקל! מייקל! מייקל!
בגלל החיים הקדחתניים שהיו לי אז, אשתי...
תהתה למה לעזאזל היא הכניסה את עצמה.
התגעגעת למייקל בשנה האחרונה?
כן. טוב שהוא שוב איתנו בבית.
- יש לה גרסה קטנה שלי בבית. - כן, יש לי גרסה מיניאטורית שלו...
בתוך שנה אחת,
שחקנית מוכשרת להפליא בת 20 ומשהו הייתה לאם יחידנית...
העניין הוא להיות מרוצה ממי שאתה ומהמשפחה שלך
ולאהוב את עצמך ואת הסובבים אותך.
כשאני נשארתי חופשי לעבוד.
צילמתי את הסרט החמישי שלי בתוך פחות משלוש שנים.
אבל החיים היו צרים ומוגנים.
הוא חתיכת זבל, בנאדם.
מוזנים בפחד ובבידוד.
שחקנים לא נעשים שחקנים בגלל עודף ביטחון עצמי.
היי, בוקר טוב, מר איסטווד.
השאיפה הבוערת של שחקן היא להעביר כמה שיותר זמן
בהתחזות למישהו אחר.
אני חושב שאתה סתם גוש חרא פחדן.
אלה מאיתנו בני המזל או הלא יציבים מספיק כדי להפוך לשחקנים מקצועיים...
מי לעזאזל אתה חושב שאתה?
חוסר הביטחון שלנו לגבי מי אנחנו באמת רק מתעצם.
ואתה.
תמיד מכרסמת בך...
עליך אני לא יודע.
האמונה שאתה מזויף. מתחזה.
אני שונא את הסרטים שלך.
מהו יום טיפוסי, אם יש דבר כזה,
בחייהם של מייקל, טרייסי וסאם?
אני קם והולך לעבודה. אני בא הביתה וכולם ישנים.
זה הכול בערך.
אבא לא הרגיש טוב בחודש האחרון.
"אבי הובהל לבית החולים.
אבא לא הרגיש טוב בחודש האחרון.
הלב שלו כשל ראשון, ואז הכליות החלו להיחלש.
לא יכולתי לדעת באותו יום ב-1990 שאני חוצה סף מסוים."
סליחה.
דברים כאלה נוחתים עליך כמו... אתה עובר דברים כאלה ואתה...
משהו כזה שצץ פתאום ואתה כל כך...
זה שלושה משפטים ואיזה חמש טונות של דברים.
מה היה הסף שחצית?
הסף היה הבגרות. חרא אמיתי.
החיים.
לכל הרוחות, מייק. זו רק האצבע המזורגגת שלך.
אבל זו הייתה הבעיה.
היא לא הייתה שלי. היא הייתה של מישהו אחר.
הפנטזיה הכי פרנואידית שיכולתי לדמיין לא הייתה מכינה אותי
לשתי המילים שהנוירולוג הנחית עליי באותו יום.
מחלת פרקינסון.
ואני אמרתי, "אתה יודע עם מי אתה מדבר, נכון?"
כאילו אני מישהו שלא אמור לחלות בזה.
להבין את מחלת פרקינסון -
סימנים ותסמינים מוקדמים טיפול ותמיכה -
הוא הושיט לי עלון.
למי מהם יש מחלת מוח חשוכת מרפא, לא היה ברור. שניהם נראו מאושרים.
הוא אמר עוד מילים כמו "הדרגתית", "ניוונית",
"חשוכת מרפא".
הוא אמר, " אתה תפסיד, אתה תפסיד במשחק הזה. לא תנצח בו."
אני זוכר שעמדתי ברחוב וחיפשתי תשובה.
אני פשוט... עולמי חרב עליי.
הייתי צריך לצפות לזה.
המחיר הקוסמי שנדרשתי לשלם על כל ההצלחה שלי.
סיפרתי לטרייסי את החדשות.
"בחולי ובבריאות," אני זוכר שהיא לחשה.
עכשיו תרפה לגמרי את הראש.
זה טוב. לכאן. תסתכל על האצבע שלי. תפתח.
תסתכל לכאן.
כן. למעלה, למעלה. זה טוב.
עשה ככה.
אתה טוב. מעולה.
- זה דווקא חזק מאוד. חכה. - אני אדם חזק.
- אתה אדם חזק. - חזק מאוד.
אז אתה התלבשת, אתה מיהרת,
ונכנסת ישר בלוח הראש של המיטה?
- בלוח הראש. כן. - בסדר.
מתי פרקת את הכתף?
- בערך באותו זמן? - בערך באותו זמן.
הכול קרה ב... זה היה כמו פסטיבל של פגיעה עצמית.
- את יכולה לעשות סיור בבית שלי. - בסדר.
- זה משנה? - כמעט הכול קרה באותו מקום.
טוב, אז תלחץ את היד שלי.
- איך אתה מרגיש? - בסדר.
אני חושב שנהיה בסדר.
- תהיה בסדר? - כן.
לא יצטרכו לכרות כלום או...
- לא. את הראש שלי. - בסדר.
- את הראש? - את הראש שלי, כן.
בסדר.
טרייסי היא האדם הכי חכם שאני מכיר.
היא למדה להתמודד עם הרבה דברים.
כמה מתסכל זה מן הסתם הצורך לשאת את העול
של משהו שהוא לא עול שלה.
זה עול שלי, אבל היא חולקת אותו איתי.
היא לא רק חולקת איתי, היא לוקחת על עצמה יותר ממני.
אתה לוקח את הסיבוב הראשון כשאתה עדיין במיטה?
- לא, מחוץ למיטה. - מחוץ למיטה. בסדר.
- לפעמים מייקל אוהב לדחות את זה... - כן.
אם הוא צריך לעשות משהו.
הוא חושב שאם יחכה, ההשפעה תהיה חזקה וטובה יותר.
כל מה שאני עובר, היא עוברת.
ואני צריך לחשוב מה לעשות כדי שזה יעבוד.
אני רק צריך להרגיש את זה ולחיות את זה.
אבל אני יכול ללכת קצת. ככה.
היא פשוט דאגה שזה יעבוד.
- אני הולך, מותק. - נכון.
- כל הכבוד. - נכון.
- זה לשם? - כן.
תאט קצת. בסדר.
נאחזתי בפנטזיות של בריחה.
היבטים בהיסטוריה של מחלת פרקינסון -
שאיכשהו יתברר שהאבחנה שלי שגויה.
מאמר על שיתוק רועד -
בראש ובראשונה מחלה של קשישים -
גברים בני 72 -
הייתי בסוף שנות ה-20 לחיי.
איך ייתכן שחליתי במחלה של קשישים?
התסמינים כוללים קישיון שרירים,
האטה וצמצום של תנועות ורעד,
הפחתת מצמוץ וצמצום הספונטניות של הבעות פנים.
חשבתי שהפחתת המצמוץ וצמצום הספונטניות של הבעות פניי
אותתו על נינוחות רבה יותר מול המצלמה.
פחות הבעות, משחק מוגזם.
לא, אתה לא השתפרת, רק נעשית חולה יותר.
איזו עצה הייתה נותן למישהו שחולה במחלה?
הדבר העיקרי הוא להיות כן, ראשית עם עצמך.
קבלו את ג'וני.
בלי שום התראה ידי השמאלית התחילה לרעוד בלי שליטה.
בואו נתחיל. יש לנו תוכנית נפלאה הלילה.
מר מייקל ג'יי פוקס נמצא איתנו.
הרופא הפנימאי שלי רשם לי תרופות לפרקינסון.
סינמט מגיע למוח והופך לדופמין,
המוליך העצבי שחולי פרקינסון כבר לא יכולים לייצר
בכמות מספקת.
בשידור -
בכל אופן, אני שמח שמייקל פוקס כאן.
הוא צעיר מוכשר ביותר, ו...
קבלו את מייקל ג'יי פוקס.
ערך טיפולי, אפילו נוחות,
לא היו הסיבה לכך שצרכתי את הכדורים האלה.
הייתה סיבה אחת בלבד.
כן.
כדי להסתיר.
נשאתי את הכדורים מפוזרים ושבורים
בכיסים של החולצות ושל המכנסיים שלי.
כמו ממתקים בליל כל הקדושים.
רעד של פרקינסון מתרחש כשהגף הנגוע נמצא במנוחה.
הצלחתי להסוות את הרעד בכך שהתעסקתי באיזה חפץ ביד שמאל.
יום אחרי יום, שעות על גבי שעות.
א-הה. א-הה...
אדוני, אני לא שומע אותך.
יש איזו מהומה בחוץ.
אני יכול לחזור אליך?
לרגע לא שקלתי לחלוק את האבחנה שלי עם מישהו.
הייתה לי עבודה.
ותכננתי להעמיד פנים שכל זה לא באמת קורה לי.
אתה לא יכול לעשות את זה לאנשים.
אתה לא יכול לשקר ולזייף ולתמרן אנשים. לא אקבל את זה.
הפעם אפטור אותך באזהרה בלבד.
אני אוהב אנשים שהם קצת חכמים מדי לטובתם הם.
מתמרני-על שחושבים שהם מתמרנים את כולם,
אבל במובן מסוים הם מתמרנים את עצמם
למצבים שאינם בשליטתם.
נעשיתי וירטואוז בתמרוני תרופות...
כדי שאגיע לשיא ההשפעה בזמן ובמקום המתאימים.
אני צריך עוד כדורים.
רוצה הפסקה?
טוב, הייתי צריך לעצור לפני עשר דקות כי אני צריך עוד כדורים.
- זה ייקח שתי דקות. - כן.
אתה לוקח את הכדור, ואז מחכה. איזו הרגשה זו?
מחכים. אני תמיד אומר שזה כמו לחכות לאוטובוס.
אם שואלים מה אני עושה אני אומר שאני מחכה לאוטובוס.
והם מבינים את כוונתי.
כן, זה מתחיל להשפיע עכשיו. זה נחמד.
היום זה יום של השפעה מהירה.
אני עדיין קצת... כבד פה, אבל אני מרגיש טוב.
אני מרגיש חסר תנועה.
עדיין מחכה או שאתה כבר באוטובוס?
לא, אני באוטובוס. אני משלם על הכרטיס.
זה שחרור גדול. זה כאילו אתה נמזג לתבנית שהיא אתה.
שאתה... היא מתמלאת בך מחדש.
"הקונסיירז'" -
מצלמים.
ספיד.
כאב לי הגוף.
פלייבק.
כפיתי עליו תנוחות לא נוחות באופן קיצוני
כדי להסוות את הרעידות.
טוב, סמן.
טוב, שחק שוב.
אני רואה "אר-אי-סי."
כן, זה "הקלט".
לא היה לי תיאבון.
וזה היה התירוץ שלי לא לאכול ארוחת ערב עם המשפחה.
חשבתי שמחשבות על הפרקינסון יזרזו את הגעתו.
במקום זה, שתיתי כדי להתנתק.
כדי לברוח ממצבי.
הפרקינסון היה שעת "החבא את הבקבוק".
היו לי בקבוקים מוחבאים בחניה.
נהגתי לפתוח שני בקבוקי יין.
טרייסי חשבה ששתינו רק אחד. היא לא ידעה ששתיתי את השני.
התחלתי לשתות מרגריטה לפני סוף הצילומים.
ג'ק דניאלס עם קרח, בבקשה.
"כסף או אהבה" עם מייקל ג'יי פוקס מתחיל נהדר...
סיסקל ואיברט -
ואז מתדרדר. למרבה הצער, אגודלים למטה.
לי לא הייתה שום התלבטות. בלי ספק אגודלים למטה.
ואז המצב החל להתדרדר.
ל"החיים עם מייקי" אין כמעט עלילה.
ישבתי ותהיתי למה מייקל ג'יי פוקס נראה כאילו אין לו מושג
ברבות מהסצנות הגדולות שלו.
והנה עוד סרט שהולך לאיבוד באמצע הדרך.
"גרידי".
מייקל ג'יי פוקס נפל למלכודת המוכרת.
המרוץ של פוקס נגמר? -
הם רוצים לשחק דמויות חביבות.
- למה לא דמות גועלית? - אני מסכים.
שחקו אותם נתעבים. אנשים יאהבו אותך כשתגלם דמויות נתעבות.
ניקי!
זה זבל, אנג'י. זה זבל.
זה עוד זבלון עתיר תקציב, שובר קופות,
שנכנס בצד אחד ויוצא מהשני, ונשטף באסלה בקלות.
הייתי זועף ועצבני.
היה קטע אחד בחנות. איש אחד נעמד לפניי.
ואמרתי, "סליחה, מה אני? בלתי נראה?"
הוא אמר, "כן, אתה בלתי נראה."
תפסתי אותו בחולצה ואמרתי, "לך תזדיין.
נצא החוצה ואוריד לך את הראש."
אמרתי גם, אין דבר שאני רוצה יותר היום מלהוריד לך את הראש."
והוא פשוט נסוג, וכולם החווירו ויצאו.
אמרתי, "אני יכול להיות האיש הזה."
לא ידעתי מה קורה. לא ידעתי מה עומד לקרות.
אז אולי אוכל לשתות ארבע כוסות יין
ו... אולי שוט אחד?
- היית אלכוהוליסט? - כן, ללא ספק.
אבל כבר 30 שנה לא שתיתי.
מהי הליבה של ההתנהגות הזאת?
הליבה היא פחד.
הייתה תחושה של דחיפות, של ריגוש, בבילוי של אותו לילה.
היינו בקנקן המרגריטה השלישי כשהבמאי קרא "סיימנו".
אוי, אלוהים.
ראיתי רגליים. את הרגליים של טרייסי.
על הרגליים היו נעליים. שיט. מה השעה?
לא ראיתי הבעה של כעס.
היא הגיבה למצבי העגום באדישות.
"זה מה שאתה רוצה?" היא שאלה.
"זה מה שאתה רוצה להיות?"
מייקל, טרייסי, סובבו את הראש, בבקשה.
מימיי לא פחדתי כל כך.
טרייסי. טרייסי!
טרייסי!
האמבטיה הייתה המפלט שלי.
יום אחרי יום, שעות בכל פעם.
רציתי להשאיר את הראש מתחת למים.
הייתי חייב לסבול. לרדת הכי נמוך שאפשר.
כל מה ששמעתי היה השכשוך העמום של ידי הרועדת.
אבל כמה נמוך שהאלכוהול הביא אותי,
הימנעות תוריד אותי עוד יותר.
לא יכולתי עוד לברוח מעצמי.
שנות הפיכחון הראשונות שלי היו כמו קרב סכינים בארון.
מה זה הסכין?
אמת.
האמת. לא התמודדתי.
ברוכים הבאים לכדור הארץ -
רציתי רק להיות מחוץ לעולם.
רציתי להיות במקום אחר, לעשות דבר אחר.
ברחתי והופעתי בסרטים במקומות אחרים בעולם.
בבית אתה לא יכול להעמיד פנים שאין לך פרקינסון.
כי הוא שם איתך.
אם אני איפשהו בעולם, עובד עם אנשים אחרים...
והם לא יודעים שאני חולה בזה, אז אני לא חולה.
אבל לטרייסי היה קשה מאוד
והסבלנות שלה הלכה ואזלה.
6:35 בבוקר - 16 במרץ 1996 -
כי עכשיו היו לנו תאומות.
אקווינה וסקיילר.
ואני חוזר למשפחה שלי.
סאם שמח שאני בבית אבל גם כעס עליי.
6:55 - 4 ביולי 1996 -
אימא, אני אנסה...
הגיע הזמן.
אז מה לעשות?
- פנה שמאלה. - הם מתנודדים.
אבל אתה מצליח. אתה מצליח. זה בכיס שלך.
זה קטן עליך. קטן עליך. סע, סע, סע. תמשיך. סע, סע, סע.
קיבלתי החלטה.
ספין - פיילוט - פתיחה קרה -
"ספין סיטי" - פיילוט -
חזרתי הביתה לטלוויזיה.
כתבו גארי דיוויד גולדברג וביל לורנס -
חשבתי, "כן, אין כמו להיכנס לסט,
להגיד משפט אחד ולראות איך הקהל נקרע."
חשבתי שאם ממילא ב"דיילי ניוז" כתבו שראו אותנו אוכלים ארוחת ערב,
אז למה שלא נעשה את זה.
את יודעת, ב"פוסט" כתבו שאנחנו שוכבים ביחד.
- ראית את סקרי שביעות הרצון האחרונים? - כאן, מייק.
הביקורות היו מצוינות והרייטינג הצביע על הצלחה ארוכת טווח.
13:28 - 27 בפברואר 1996 -
עם לוחות זמנים שהתמזגו בשלמות עם המקצבים של משפחתי.
סקיילר, בואי אליי.
והמצב היה כמעט מושלם.
זה נקרא "ספין". כוח השכנוע.
לגרום לאנשים להאמין למה שאני רוצה.
זה מה שאני עושה. זה הכישרון שלי.
היית מדהים.
כן, אין בעיה.
היה כיף להעמיד פנים.
טוב, ראש העיר התכונן לנאום על השביתה?
עבדתי עליו כל הלילה, מייק.
טוב, אדוני. אנחנו עולים מוקדם משחשבנו.
הלחץ של סדרה שבועית שמצולמת מול קהל באולפן
החריף את התסמינים שלי.
כל הזרוע השמאלית שלי רעדה
חזק כל כך, שכל הגוף שלי היטלטל.
זה פשוט מעוות אותך.
ואז שכבתי על הרצפה, מתפתל ומחכה,
והקהל בחוץ חיכה שאבוא ואעשה את הסצנה.
לא רק שמעתי את הרגליים שלהם מדשדשות, גם הרגשתי אותן.
בבקשה, תצטרף אלינו.
וכל הזמן עשיתי חישובים.
כמה זמן עבר מהכדור האחרון? בתוך כמה זמן תפוג ההשפעה?
אם הגיעה האזהרה
כשהייתי באמצע סצנה של ארבע עד חמש דקות,
לא יכולתי לעשות כלום כדי לעכב את חזרת התסמינים.
פרד, ג'ו, תענוג לראות אתכם, חבר'ה, כרגיל.
בדיוק חשבתי...
ועדיין, אף אחד מחוץ למשפחה שלי לא ידע.
אני חי בשקר.
אני לא יכול להמשיך בזה. זה חייב להיפסק.
אתה מתחיל להרגיש שאנשים מסתכלים עליך,
נועצים מבטים, שופטים,
מביטים לתוך נבכי נשמתך.
- כן, ספיד. - התחילו לצלם.
ספין סיטי בימוי: א' קאדיף -
אנחנו מוכנים, מייקל.
- רגע, איך זה? - טוב.
מתחילים.
מייקל ג'יי פוקס -
ספין סיטי -
מבחינתי, הדבר הכי נורא הוא ריסון,
הדבר הכי נורא הוא להיות כלוא בלי אפשרות לצאת.
היו פעמים שאמרתי, "אין מזה מוצא."
ימי רביעי ב-20:00 -
קישטתי את הקירות בחורים בגודל אגרוף.
חומרת מחלתך היא כעומק סודותיך.
אם אתה מרגיש נוח, אתה יכול לעזוב את המוט.
אם לא, נסה להפחית את הלחץ על יד ימין.
יופי. אני כאן.
יופי. תזיז את רגל ימין קצת ימינה.
עוד יותר. ככה.
אז מה קרה?
תנסה להישאר כאן.
הכאבתי לעצמי שוב.
מעדתי על שטיח ושברתי את כף היד,
והכניסו לי סיכות לכף היד.
אבל האזור סביב הסיכות הזדהם,
ואז הייתה אפשרות שיכרתו לי אצבע.
ואז שברתי את הזרוע.
והאנשים סביבי אמרו, "אתה חייב להיזהר."
אמרתי, "זה לא קשור לזהירות.
זה פשוט... זה קורה.
כשיש לך פרקינסון, אתה מועד על דברים ונופל."
נסה להרים את החזה עוד קצת.
ככה.
- כל הכבד. - אל תשלח את מייקי לפינה.
כשאני מוצא אותך מדבר על הדברים המבאסים,
אני רואה אותך מתקרב לזה ואז נרתע לאחור.
תיזהר על יד ימין.
כן. בהחלט.
- יופי. שב. - אני בסדר.
- רוצה... אתה בטוח? - כן.
- כאן אני לא יכול להשתמש ב... - נכון.
אתה רואה? שרירי הליבה עדיין שם. אלה האלכסוניים.
- כן. - טוב. איך אתה מרגיש?
בסדר.
ראיינתי אותך שעות על גבי שעות.
אפילו פעם אחת לא אמרת לי, "כואב לי."
- כואב לי. - באמת?
כואב לי נורא.
חמש, ארבע, שלוש, שתיים, אחת. ותרפה.
- זה ממש מכאיב. - בכתף? כאן?
כל רעידה היא כמו זעזוע סיסמי.
- אתה רוצה לשבת זקוף? - כן.
רוצה לשבת בכיסא?
- כל דבר חוץ ממה שאני עושה עכשיו. - טוב.
למה לא אמרת...
- הרי אנחנו מדברים... - זה לא עלה.
למה לא אמרת לי על הכאבים שלך?
זה לא עולה. אני לא אכוון לזה.
יופי. אל תיפול.
אין טלטלות. יפה.
אני בסדר.
- אני רק רוצה להרגיש טוב יותר. - כן.
ונראה לי שאני יכול לראות בבירור...
מה אני צריך לעשות כדי להרגיש טוב יתר.
אבל זה עניין של מייקל ג'יי פוקס.
אנשים אומרים לי שאני עוזר להם,
שבזכותי הם עושים דברים שאולי לא היו עושים.
זה הדבר הכי חזק שאפשר להרגיש,
וזו אחריות עצומה.
- ואני לא רוצה לדפוק את זה. - כן.
מותר לך לא להיות מייקל ג'יי פוקס מעת לעת.
מייקל ג'יי פוקס שמר לעצמו משהו פרטי מאוד.
משהו שקשור לבריאות שלו.
כעת הוא יצא בפומבי עם העובדה שהוא חולה במחלת פרקינסון.
מייקל ג'יי פוקס, אחד השחקנים האהובים באמריקה,
החליט להודיע לציבור שהוא נאבק במחלת פרקינסון.
זעזע את עולם הבידור כשהודיע
שהוא נאבק במחלת פרקינסון.
וסובל מהמחלה כבר שבע שנים.
מייקל, כל השבוע אנחנו שומעים
שאתה סובל ממחלה קשה
שמאיימת על חייך, ושאתה בקרב על חייך.
אתה חש הקלה עכשיו?
אוי, אלוהים. מה עשיתי?
מה הצפי שלו?
בתוך עשר שנים יהיו לו נכויות קשות.
קשיי איזון ונפילות תכופות.
אני חושב שדרך קשה לפניו.
פיפל בלעדי: מאבק חייו -
מטריד אותך בכלל
שהקהל יראה אותך באופן אחר עכשיו?
זו תהיה הפעם הראשונה שלי מול קהל באולפן
מאז שחשפתי את האבחנה שלי.
החשש שלי היה שידחו אותי, שלא יבינו את המצב,
שבגלל המחלה לא אצליח להצחיק.
הייתי חייב לקוות שיקבלו אותי.
- מוכנים לצילום. - הפעל מצלמות.
- סימן. - ואקשן.
אנחנו שוב נפגשים, מר בונד.
הנה.
תגיב לזה, בובו פישר.
ידעתי את זה.
זה מהלך נועז.
וקיבלתי תגובה מדהימה.
בחרת גרוע.
שח-מט.
כאילו זו אהבה שאי אפשר לעצור בעדה.
אתה מרגיש שיש לך אבא בן 90, או...
כי אני לא מרגיש בן 90, אבל לפעמים אתה מתעצבן עליי.
כולכם אומרים, "תיזהר, תיזהר."
אני אומר שאני נזהר. מה, אני מחליט לא להיזהר?
אף אחד לא חושב שהאג'נדה שלך היא לא להיות זהיר.
אלא שאולי זה לא...
הדבר הראשון...
זה בעדיפות נמוכה אצלך יותר מאשר אצלנו.
אז...
אז אני רק צריך לוודא, אתה יודע? ואני מעדיף...
יופי שאתה מבין מה אני אומר,
אבל אני מעדיף שלא תתהפך.
- אני עובד על זה. - כן.
אני יכול להביט בעצמי ולומר, "יש לי פרקינסון."
איך אני רוצה לחיות עם זה?
אבל אם לא אעבור את החלק של "יש לי פרקינסון,"
אם לא אעבור את החלק שאני מתעורר בבוקר
ואומר, "כן, זה אמיתי. זה קורה,"
אז לא אוכל להתגבר על זה.
זו הפעם הראשונה שהזדמן לי לדבר עם...
הופעתך הראשונה בתוכנית מאז מסיבת העיתונאים
- שבה הודעת שאתה... - נכון.
חולה פרקינסון.
- ואני חושב שאנשים... - כן.
אתה יודע... איך הולך מאז?
איך הגיבו להודעה?
אותו דבר, בערך. זה לא השתנה.
- אני עדיין חולה בזה. - כן?
אחרי כל השנים של הסתרת התסמינים, יכולתי לשחרר.
אני סובל ממצב רפואי שגורם לי לעשות כך,
וכך, ו...
או-או.
אם מביטים בי מספיק זמן, מתרגלים.
התחוור לי שאני לא צריך לעשות כלום חוץ מלהיות אני עצמי.
לפעמים, כשאני לוקח יותר מדי תרופות,
אני מתחיל להתנועע בסגנון של אקסל רוז.
אז אם תראו את זה, פשוט תזמזמו את "פרדייז סיטי" בראש.
נשארתי אני ואנשים זיהו את זה. אני פלוס פרקינסון.
אלוהים אדירים.
- מה נסגר? - רוצה?
ניערת את זה בכוונה?
פרקינסון.
יהיו אנשים שיראו את הידיעה על מחלתי כסוף.
אני התחלתי להרגיש שזו בעצם התחלה.
השחקן מייקל ג'יי פוקס העיד בקונגרס
וביקש הגדלה של המימון לחקר מחלת פרקינסון.
אני כאן כדי לומר לכם שהפעלת תוכנית מחקר מוצלחת
זה לא מדע טילים.
זה בעיקר שכל ישר ורצון לעשות מעשה. תודה לכם.
יפה מאוד, מייקל.
לא אמרתי את זה לאף אחד,
אבל אני תמיד מפנטז שאני אומר.
כן, אתה גדול ממני. אתה תכה אותי.
אבל אני אכה אותך פעם אחת והיא תכאב.
והכרתי את הרגע הזה.
מוחמד עלי ומייקל ג'יי פוקס מצטרפים לקולות הרבים
הדורשים מימון דחוף.
רציתי להיות בעולם, לא לקבל את זה ולפרוש מהעולם.
זה הבהיר לי מה עוד יש לי לתת.
זה באמת מרגש (גם מזיז), וסליחה על משחק המילים,
להיות כאן היום ולפנות...
קרן פוקס חוללה מהפכה בפילנתרופיה המדעית,
רתמה את קהילת הפרקינסון וגייסה כמעט שני מיליארד דולר.
לוקח את המדע אישית -
עשר שנים אחרי שאובחנתי כחולה פרקינסון, אסמה נולדה.
שלום, אני...
לכי לאבא. לכי תני לאבא נשיקה.
- תראי את אבא. - מה אבא עושה?
תראי את אבא, אסמה.
אין על ילדים.
כי ילדים פשוט יגידו, "אולי תפסיק לזוז כל הזמן?"
אני בטוח.
אני עונה, "אני יכול לנסות, מותק."
15 בפברואר 2000 -
יום הולדת 5 שמח אקווינה - סקיילר -
- לא. - מאוהבים.
- לא. הם... - הם עפים.
- הם רוקדים. - בסדר, טוב.
- אתם רוצים להחליף קבוצה? - אבל מה...
כי אנחנו מנצחות, או להישאר באותן קבוצות?
אני מרוצה מהקבוצה שלנו, אבל...
- אני אסון במשחק הזה. - היא לא אשמה. זו אשמתי.
אבל חשבתי...
רואה את זה?
- אה, כן. - הבנת?
את.
- כבר גילית? - כן.
ולי היה רק אותי.
זה אני?
זו אני, לא אתה.
הוא חושב שזה "מייקל ג'יי פוקס."
הבעיה שלי עם תנועה היא שתמיד הייתי בתנועה,
אולי משום שאני נמוך.
תמיד הייתי בתנועה ותמיד הסתמכתי על תנועה
לא רק כדי להעביר אותי ממקום למקום,
אלא כדי לבטא את עצמי בזמן שאני עובר ממקום למקום ולהיות מי שאני.
אבל למדתי שאני לא יכול להיות ללא תנועה בחיים.
אני לא יכול להיות נוכח בחיי.
עד שמצאתי... עד שקרה לי הדבר הזה
שהפך אותי לנוכח בכל רגע בחיי
כי הוא ניער והעיר אותי.
הנה.
על פי הספרים שכתב מייקל ג'יי פוקס -
STILL: A MICHAEL J. FOX MOVIE
תרגום: גלית אקסלרד