Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Florida, 1990.
Ärkasin metsiku pohmelliga.
Panin vasaku käe oma nina peale, et päikesevalgus blokeerida.
Koiliblika tiivad riivasid mu paremat põske.
Tõstsin käe näo ette,
et saaksin eluka nipsuga teise toanurka lennutada.
Siis märkasin oma väikest sõrme.
See liikus isetahtsi.
„Püha issand, see on ju kõigest su sõrm.“
Aga see ei allunud mulle.
Kurat. See kuulus kellelegi teisele.
Olin ma pea ära löönud?
Eelmise õhtu sündmused olid pehmelt öeldes hägused.
Woody Harrelson oli õhtu varem baaris olnud.
Oli see üks meie legendaarsetest kaklustest täis peaga?
Kuid ma ei mäletanud sellist möllu.
Mäletasin, kuidas mu ihukaitsja mu uksepiida najale toetama pidi,
kui võtit mu sviidi lukuauku toppida üritas.
Aga ma ei leidnud ühtegi muhku. Kurat.
Võte!
Võte, Michael!
Michael!
Temast populaarsemat meelelahutusmaailmas pole.
Võitja on Michael J. Fox.
Kaamera käib.
Välisest muljest hoolimata...
- Ära liiguta. Marker. - ...tundsin ma tohutut hirmu...
„DOKTOR HOLLYWOOD“
...ja professionaalset ebakindlust.
See värin oli sõnum...
tulevikust.
Nüüd räägivad kõik sellest, kui tähtis on oma lugu ise kontrollida.
Ja kurb versioon on selline:
„Michael J. Fox põeb sandistavat haigust ja see hävitab ta.“
Jah, päris igav.
Mu juuksed tõmbusid 49. eluaastal lokki.
Enne olid need sirged, aga ühtäkki...
Ärkasin Santa Barbaras lokkidega.
- Minu arust on need väga kenad. - Võin geeli lisada.
- Ei. - Või mütsi pähe panna.
Dokumentaalfilmis ei ole välimus nii oluline.
Jah. Täitsa sinulik.
Olgu, vaata minu poole.
Väga hea.
Tulen!
Sõbrad, ühel hetkel muutub see lihtsalt...
- See siin. - On, nagu on.
- Hei. - Hei.
- Kuidas läheb? - Jah, hästi.
Vaata ise.
- Kuidas päev siiani läinud on? - Siiani?
Siiani on see edukas olnud.
Kõik teavad su Parkinsonist,
aga sind kõndimas nähes on nad... „Oh sa perse!“
Jah.
Tubli. Peatu, säti end paika.
Tubli. Hästi läheb.
Mu kõnnak ehmatab inimesi.
Vaata.
Aga ma ei hakka seda varjama.
- Tere. - Tere.
Ja arvake, mida tahate.
Kui te mind haletsete, ei tee see mulle midagi.
Ma ei ole hale. Mul on tähtsamaid probleeme.
Tere. Kuidas läheb?
Tasapisi, aega on.
Ma olen üks vintske sigudik.
Ehtne prussakas, olen palju läbi elanud.
- Ja prussakat tappa ei saa. - Ei saa.
Rahulikult, rahulikult.
Just nii. Ilus.
- Tere, kuidas läheb? - Hästi, ja teil?
Tubli. Peatu, säti end paika.
Hr Fox.
Vot mis juhtus.
- Kas saate? - Kõik on kombes, aitäh.
- Olgu. Meeldiv tutvuda, härra. - Teiega samuti. Rabasite mind jalust.
STILL: A MICHAEL J. FOX MOVIE
Enne Parkinsoni haigestumist... Mida paigal püsimine sinu jaoks tähendas?
Pole aimugi.
Ei tea, ma polnud iial paigal.
Ma ei väida, et mäletan, mida ma kaheaastaselt mõtlesin.
Põlvepikkune poisike, märjast saunalinast vaid pisut raskem ja väle nagu nool.
Aga tagauksest välja uidates ei plaaninud ma ilmselt põgeneda.
Pigem ei mõistnud ma piire.
Telefon helises mõne minuti pärast
ja kommipoe pidaja püüdis naeru tagasi hoida.
„Teie poeg on siin.“
Kujutan ette oma ema hämmingut, et ma plehku pistnud olin.
„Andke talle kommi. Mu mees tuleb kohe ja maksab selle kinni.“
„Poisil on raha küll.“
„Tegelikult üsna palju raha.“
Lapsena ei mallanud ma sugugi paigal püsida.
See on üks mu elu suurimaid irooniaid.
Ma ei püsinud paigal, kuni ma enam...
paigal püsida ei suutnud.
Kui mu väike õde sündis, ei olnud ma armukade.
Mis seal ikka, seltsis ongi segasem.
Aga kui mina olin kuueaastane ja tema kolmene, olime me ühte kasvu.
Mäletan, kuidas meilt küsiti, kas me oleme kaksikud.
Aga kui inimesed kuulsid, et mu kaksik oli kolm aastat noorem,
muutus ka nende reaktsioon.
Mõistsin, et minult oodati suuremat kasvu.
See oli mulle uudis.
Ma ei suutnud „suurem“ olla.
KÜMNEAASTASELT
Olin oma klassis kõige lühem. Lühem kõigist, kellega hokit mängisin.
Olin poiss, kes kadunud pallile kõikjale järele ronis.
11-AASTASELT
Aga ma sain tihti peksa. Olin ju väike.
12-AASTASELT
Mind topiti koolis kappidesse.
16-AASTASELT
Kui suured poisid sind taga ajavad, et sulle tappa anda...
Aga kiusajate eest põgenedes sain loota oma väledatele jalgadele.
Kui tundus, et maa mu jalge alt libisema hakkas,
muutus mu samm kindlamaks.
NÄITERING
Näitering.
Seal olid tüdrukud.
Mängisin näidendis Ruuben Tirtsu.
- Ruuben Tirtsu? - Ruuben Tirtsu jah.
Ja sa nägid ka viis aastat noorem välja.
Jah, ma olin väike päkapikk.
Ma olin nunnu ja päkapiku moodi.
Nunnu päkapikk.
Näiteringis said olla suur.
Seal oli kõik võimalik.
Aga mu isa ütleks, et mul oli pea laiali otsas.
Isa oli pragmaatik ja tahtis oma perekonda romantiliste fantaasiate eest kaitsta.
Ka tal olid nooruses unistused, kuid elu oli neile lõpu teinud.
Temas oli mingi raev.
Kui tema suunurk tõmblema hakkas, läks asi jamaks.
Mõtlesid: „Oh sa kurat, nüüd on perses.“
FOX, MIKE EDMONDSI KESKKOOL
Kõne direktori kabinetist tähendas karmi noomitust isalt.
KODUTÖÖ ESITAMATA
VÄHENE ENESEDISTSIPLIIN
Ja ta ütles: „No kurat küll! Kurat küll.“
Hakkasin üha rohkem jooma ja suitsetama.
Ja sain sari-rauamõlkijaks.
Mõlkisin oma isa autosid.
Isa arust olid täielik luuser.
Jah, tõenäoline luuser.
Kuule! Sa näed hea välja.
Väga toredad papud. Nüüd on mul võimalus.
Kui ma 16-aastane olin...
OTSITAKSE NÄITLEJAID
...pistis näiteringi juhendaja mulle ajalehe pihku.
„Otsitakse krapsakat 12-aastast poissi
ja, kurat, sinust krapsakamat 12-aastast nad ei leia.“
Aga ma keeran asja vussi, Leo. Kui kõik mind vaatavad...
Ootame sind grimmi.
Sa teed ajalugu, poiss.
Pean reedeks kolm senti kasvama.
Roll anti mulle. Nii lihtne see oligi.
- Korvpallitrenni katsed? - Ei, Penny Montgomery.
Kui ma talle hästi lähedal seisan, ei näe ma ta nägu.
Näitlejate värbaja arvates oli mul eelis.
Ameerika produtsendid otsisid näitlejaid, kes nägid välja nagu lapsed.
Kuid see tähendas Hollywoodi kolimist ja keskkooli pooleli jätmist.
Ja see tundus võimatu.
Isa: „Oled veendunud, et sa tahad seda teha?“
Mina: „Jah.“
„Oled endas nii kindel?“
„Jah.“
Ja siis šokeeris isa mind.
„Noh, kui sa niikuinii puuraiduriks hakkad, eks tee seda siis metsas.“
Salamisi uskus ta sinusse.
Jah.
Isa nõustus mu seiklust rahastama,
kõik kulud kattis ta krediitkaart.
Mõtlesin, kui kaugele minu ja isa suhe mõne nädalaga jõudnud oli.
STUUDIO 26
Ta ütles, et viib mu kohale ja kuulab pärast igat kohtumist mu muljeid.
Nii andis ta märku, et see on minu show, mitte tema oma.
Halloo.
Ei, see on ideaalne.
Mind kutsuti alati tagasi,
kolmel korral lõppes asi korraliku pakkumisega.
„Terve maailm on sul sabapidi pihus,“ ütles paps. „Hoia lihtsalt kinni.“
Mu kööktuba asus Beverly Hillsi slummis.
See on kõige kaunim maja, mida ma näinud olen.
Mul on hea meel, et sa minuga koju tulid.
Korter oli 19 ruutmeetri suurune. Üks madrats, üks keeduplaat
ja tibatilluke vannituba, kus paiknes ka korteri ainus kraanikauss.
Pesin juukseid Palmolive'iga ja nõusid Head & Shouldersiga.
Mul oli tõesti väga tore õhtu.
Palkasin toitumisnõustajaks Ronald McDonaldi.
SEDA SUUDAB AINULT MCDONALD'S.
- Kas me oleme omapäi? - Omapäi?
Noh, kas su mees luusib siin kusagil ringi?
Kuid 1982. aasta kevadeks...
Schweitzer.
...oli seis üsna trööstitu.
Mis siin toimub? Mis on?
Palun rahunege, hr Wyatt, ma kuulan teie kopse.
- Kuulge, kas see on mingi nali? - Tere.
Ma sain üha uusi tööotsi,
kuid elatasin end vaevu ära.
Agent võttis 10% palgast endale.
Su palgatšekk.
Lisaks veel fotograaf, pressiesindaja või jurist.
- Siin on kirjas dollar 25 senti. - Jah. Mis siis?
See on vale! Mingi viga!
Ma tegin nii palju tööd. See ei ole aus.
Olen liiga palju vaeva näinud.
Hakkasin asju müüma.
Müüsin maha oma diivani, üks moodul korraga.
Oleksin äärepealt paari filmi pääsenud, neist kuulsaim oli „Tavalised inimesed“.
Kuid mu prooviesinemine ei avaldanud Robert Redfordile muljet.
Ta puhastas kogu aja hambavahesid.
Miks nad siia üldse tulema pidid?
Äraütlemine saab nii igapäevaseks,
et on oht tuimaks muutuda.
Ära kuula inimesi, kes ei tea, millest nad räägivad.
Raha jätkus veel mõneks päevaks.
Niisiis hakkas sul raha otsa saama ja see...
„Hakkas otsa saama“ kõlab liiga uhkelt. Mul ei olnud üldse raha.
- Ma näppasin IHOPist moosipakke. - Mis need on?
- Noh, nagu pakid moosiga.
- Miks? - Söömiseks.
- Ole nüüd. - Ja ma...
Ma korjasin sente
ja üritasin nende abil vastu pidada. Päev korraga.
Ja ma ütlesin: „Pean siit ära minema. Raha ei ole,
olen maksuametile võlgu. Põgenen korteriomaniku eest, telefoni pole.
Ja lennujaama pean jalgsi minema.“
- Mida sa ootasid? - Ma arvasin,
et lähen oma objektijuhist venna juurde tööle, ehitusele naelu korjama.
Aga mul oli veel žetoon ja tool.
Mis asi?
Vihje pokkerile. Kuni sul on üks žetoon ja tool, millel istuda,
oled mängus. Žetoon ja tool.
See oli mu viimane võimalus.
„Ära tüüta mind selle poisiga,“
ütles produtsent Gary David Goldberg oma uue komöödiasarja värbajale.
Me ei taha palgata kedagi, kes pole vaimukas, nii et nalja ei saagi.
„Ma ei mõtle ümber. See poiss lihtsalt ei sobi meile.“
Usun, et me kõik arvame, et Alex on ülimalt kompetentne.
Ta on ajalehe toimetaja, kuid sisimas väga kaastundlik.
„Ma tean, mida ma otsin, ja ütlen,
et Michael Fox Alex Keatonit mängima ei hakka.“
Ei. Ma tahan seda töökohta. Ma vajan seda. Saan hakkama.
Alati, kui kandideerin, on miski valesti.
Liiga noor, liiga vana, lühike või pikk. Vahet pole, ma leian lahenduse.
Ma võin olla vanem ja pikem, mida iganes vaja.
- Läheb. Valmis? Viie pärast. - Viis, neli, kolm, kaks!
Üks hetk. Andke andeks, käsikiri lagunes ära.
- Kus see on? Kurat! - 11. algus.
„Esimesel päeval lasteaeda hilinemine võib tervet ta elu muuta, ema.
Malil on õigus. See on ju minu alma mater, olen seal kuulus.“
Ja nad naersid. Ja ma mõtlesin...
Mind valdas lihtsalt, nagu, täielik hämming.
„Mul on ka üks.“
Ükski jook, narkootikum, naine ega miski muu
ei konkureeri hetkega, mil ma 22-aastase kutina,
kes kolm aastat võidelnud oli, viimaks läbi lõin.
„Väga hea, väga hea.“
Naer on... Sa ei saa sinna midagi parata.
Leidsin viisi, kuidas sinuga suhelda, mida sa ei oodanud, sul pole...
Sa saad sellele vastata vaid teatud häälitsusega.
„Nalja teete? No...“
Sa pead õhku välja laskma. See on ülimalt aus reaktsioon.
Gary David Goldberg nõjatus vastu seljatuge ja ütles:
„Miks keegi sellest poisist ei rääkinud?“
Tore.
Ma seisin Pioneer Chickeni kiirtoiduka ees taksofoni juures.
Kui mu agent seitsmekohalisest palganumbrist rääkis,
jõllitasin mina menüüd ja soovisin, et mul oleks kanatiibade ostmiseks paar dollarit.
Aga lepingut ei saanud sõlmida,
kuna NBC imelapsest programmijuht Brandon Tartikoff
keeldus mulle Alex Keatoni rolli andmast.
See mees on äärmiselt asjatundlik ja humoorikas,
kuid lõunasöögikarpidele tema pilti ilmselt ei pandaks.
Mind oleks olnud lihtne vallandada ja asendada.
Vaidlus kestis päevani, mil me pilootosa filmima hakkasime.
Tere tulemast sarja „Family Ties“ võttele.
Andy, oleme valmis?
Järgmine tund pidi otsustama mu saatuse.
Poisid kustutavad saalis tuled.
Palun pange salvestid tööle.
Paul, esimene plaan.
- Head võtet kõigile! - Kolm, kaks...
No nii, oleme valmis. Ja võte. Läks!
Halloo? Ja kes talle helistab?
Kimberly Blanton.
- Kimberly. - Kahjuks...
Kohe kui improviseerides nimele P lisasin...
Alex P. Keaton kuuleb.
...tundsin, et publik mõistis, kui rasked päevad mul seljataga olid.
Tere. Pidin ise ukse avama, ülemteenril on vaba õhtu.
Kui Kimberlyle su perekond ei meeldi,
siis ehk ei väärigi ta sinu poolehoidu. Kas sa ei arva?
Jääd sellise soenguga või paned juuksed üles?
Michael J. Fox!
See töötab.
Ja sellel hetkel ma teadsin, nagu... et mu unistused täituvad.
Ema, mida sa teed?
Situatsioonikomöödia pidi keskenduma vanematele.
Banaanita, ema.
Kuid Ameerika armus hoopis nende poega.
Keskenduge Michaelile. See aitab. Nüüd keskendume Michaelile.
Pole tal häda midagi.
Ta mängib nii hästi.
Tema peen ajastus on hämmastav.
Minu arvates on huumorimeel mehe juures äärmiselt erutav.
Preester ja rabi on koos ühes toas...
Millal avastasid, et sulle meeldib inimesi naerutada?
Ma olin väikest kasvu.
Huumorimeel päästis kaklustest.
Kui suudad suure poisi naerma ajada,
enne kui ta su peale vihastab, on see ohutum lahendus.
- Läks. - Alex, tunnista seda.
Sa oled väga eriline.
No olgu.
Ma ei taha selle pärast tülitseda.
Hr Fox saatis mulle selle lõunasöögikarbi.
Kirjas on: „Brandon, armastuse ja suudlustega Michael J. Fox.“
BRANDON, MUL SOOVITATI PISUT EPUTADA, AGA...
Sinuga koos olles näen su silmist,
et sul mõlgub mõtteis mingi humoorikas remark, aga sul on raske seda välja öelda.
Jube nõme lugu. See on väga raske.
Kui mul dopamiini väga vaja on ja...
ja viimane doos ära kuluma hakkab, ning nüüd on see hetk lähedal...
Ma kangestun. Keha ja nägu kangestuvad.
See on mask. Mul on ees Parkinsoni mask.
Pean kõvasti tööd tegema
ja vaeva nägema, et naeratada, näoilmet muuta.
Mu nägu ei väljenda emotsioone.
Kui sa oleksid eufoorias,
- milline su nägu välja näeks? - Selline.
See oli sinu töö.
Jah.
Ja stopp.
Olgu. Kas oled soe? Kas pea hakkab ringi käima?
See ajab mu hulluks.
Olgu. Loeme nüüd ette mõned leheküljed su raamatust.
Hästi. „Pärast seda, kui mu isa armeest pensionile jäi...“
Pisut sirgemaks.
Miks sa seda lugu praegu rääkida tahad?
„Lapsepõlves olid paljud asjad minu jaoks imelihtsad.
Lugesin läbi paksu lasteraamatu...“
Mu maailm muutub ahtamaks.
Armastan oma fantaasiat. Seda, kuhu see mu viib.
Ja ma ei taha, et see enneaegselt katkeb.
„Lapsepõlves olid paljud asjad minu jaoks imelihtsad.“
Kas kunagi saabub hetk, näiteks 20 aasta pärast,
kui sa oma lugu enam rääkida ei saa?
Kui ma 20 aasta pärast elus olen,
olen ma kas tervenenud või vegetatiivses seisundis.
„Pidin oma lõunasööki... Lõunasööki pidin ma manustama läbi kõrre.
Näkku oli kleebitud mitu kihti vahtkummi,
milles turritasid jakikarvatutid.“ See on tegelikult väga...
- Kes selle kirjutas? - Mingi sitapea.
See oli olematu eelarvega film.
Aga samal tänaval töötasid professionaalid.
Mida nemad teevad?
Filmitakse uut Zemeckise ja Spielbergi filmi. Kes seal mängib?
Crispin Glover.
Aia.
See tegi pisut haiget, et Hull Crispin mängis Spielbergi filmis,
samas kui mina...
jamasin mingi B-kategooria libahundifilmiga.
Paar päeva pärast jõulupuhkuse lõppu
kutsus Gary David Goldberg mu oma kabinetti.
„Pean midagi tunnistama,“ alustas Gary.
„Enne hooaja algust saatis Steven mulle käsikirja.“
Teadsin, et ta mõtles Steven Spielbergi.
„Steven tahtis sind peaossa.
Nad küsisid mult, kas saan su võtetelt vabastada.
Ma ei rääkinud sulle, sest see oli võimatu.“
GARAAŽ - PÄEV
LÄHIVÕTE
TIKSUV KELL
NÄEME TEISIGI KELLI
„Võtted algasid paari kuu eest Eric Stoltziga,
aga ta ei sobi sellesse rolli.“
NIKE TOSSUD
PÕRANDALE KUKKUNUD RULA
„See maksab palju, aga kõike tahetakse uuesti filmida.“
SÕRMED KEERAVAD NUPPU
Mul käis pea ringi.
TOHUTU PLAHVATUS
Veel midagi?
„Sa ei kaota sarja võtetest tundigi.“
Sõlmiti kokkulepe.
Autojuht võttis mu kell 9.30 peale
ja viis Paramounti...
olin päev otsa sarja „Family Ties“ võtetel.
Tere, kuidas läheb?
Saaksid mõlema tööga hakkama?
Mulle tuldi järele.
Kell kuus õhtul saabus järgmine juht,
kes viis mu mõnda kaugesse paika, kus me parasjagu filmisime.
„TAGASI TULEVIKKU“
Võte!
Oota nüüd, Doc.
Kas sa tahad öelda, et ehitasid ajamasina...
DeLoreanist?
Võtted lõppesid pisut enne koitu.
Siis ronisin ma padja ja tekiga võttetiimi bussi.
Ja kolmas juht viis mu jälle koju.
Sain paar-kolm tundi magada...
siis ilmus mu ukse taha taas esimene autojuht,
avas minult saadud võtmega ukse,
keetis kohvi,
pani dušivee voolama...
ja kõik algas otsast peale.
Tere!
- Alex, hilinesid tunni. - Jah?
Kuidas uus töökoht on?
Vahva. Väga vahva.
Auto saabus, pean täna varem minema.
- Marker. - Võte!
No nii, poisid ja piigad.
Järgmised kolm ja pool kuud
võtsid „Tagasi tulevikku“ ja „Family Ties“ kogu mu aja.
Duubel 22.
Unustasin vahel, mida parasjagu filmiti.
Unustasin, kes ma üldse olen.
Oled kaks nädalat kõik pärastlõunad ja õhtud tööl veetnud.
Kuidas tulemus hea sai olla?
- Kuidas läheb? - Hästi. Sul?
Hästi. Ma olen väsinud.
- Mis juhtus? - Ma lõin pea ära.
Kõndisin väga kiiresti ja koperdasin ühele mööblitükile otsa.
Ma ei põrganud sellega lihtsalt kokku, vaid tabasin näoga.
Lebasin põrandal ja mõtlesin: „Kukkusin vist näo sodiks.“
Ja siis hakkas sinikas tekkima ja silmad läksid mustaks. Mu...
See silm oli süsimust. Mind viidi röntgenisse.
Öeldi, et ma murdsin kõik luud põses ja silma ümber.
Ja siis mind opereeriti, nägu tehti korda ja siia sisse pandi vardad.
Siin ja siin olid vardad.
- Siin. Jah. - Vardad?
Nii et jah, nägu on puru. Mul juhtub seda vahel.
Nagu, ma... See on osa... Kukkumine käib asja juurde.
- Paratamatult. - Parkinson ja gravitatsioon.
Jah, gravitatsioon on tõsine asi, isegi nii madalalt kukkudes.
Olgu, võime jätkata.
Minu lugu, duubel kaks.
Jessas. Mu pea!
Kurat, kus ma olen?
Halloo?
„Mike, nägime just filmi.“
Millist?
„Sinu filmi. „Tagasi tulevikku“.“
Helistas minu agent.
Anna andeks, Pete. Tean, et põrusin.
Kui siit algas allakäik, oli see olnud äge reis.
Olen Roger Ebert, Chicago Sun-Timesi filmikriitik.
Ja mina Gene Siskel, Chicago Tribune'i filmikriitik.
Alustuseks „Tagasi tulevikku“. Ma vihkan ajarännufilme,
sest minevikus käies ei muudeta tegelikult midagi,
muidu oleks filmi alguses näidatud tulevik ju vale olnud, eks?
Aga „Tagasi tulevikku“ lahendas selle probleemi
ja rõõmustas mind lõputult.
See on mu suvehooaja lemmikfilm.
Ja Michael J. Foxi roll on täielik triumf.
Selgus, et reis alles algas.
STEVEN SPIELBERG „TAGASI TULEVIKKU“
1. „TAGASI TULEVIKKU“
Kuidas esimesed reaktsioonid sulle meeldivad?
Film olevat „võimas“.
- Üsna hirmutav. - Hirmus. Jah, hirmus on.
- Kas sa jääd samaks meheks? - Jah.
- Saad sellega hakkama? - Jah.
Elasin Studio Citys ajaleheputka lähedal.
Astusin sealt vahel läbi.
Ei, ma ei uurinud seal pornoajakirju,
vaid erinevaid versioone iseendast.
GQ. US. People. Rolling Stone.
Playgirl. TigerBeat. TV Guide.
Variety. McCall's. The Star. The Globe.
Seventeen, 16, Mad, Cracked ja nii edasi.
Kõikjalt vaatas mulle vastu mu oma nägu.
Ükski ei esindanud tõetruult mind ennast.
Kes ma ka polnud.
Populaarsemat meelelahutusmaailmas pole. Teie ees on Michael J. Fox.
Michael J. Fox!
Michael J. Fox on täna meiega. Jah!
See tunne on võrratu, eks?
Tore on. Pere siialennutamine läks palju maksma, aga...
Palju õnne. „Tagasi tulevikku“ on endiselt vaadatuim.
SAAB TA KAKS VÕITU JÄRJEST?
Sel nädalavahetusel lisandub konkurent.
Veel üks Michael J. Foxi film. Trumpab see eelmise üle?
OTSE EETER
Ma ei tea.
Michael J. Foxi populaarsus on omaette nähtus.
1. „TAGASI TULEVIKKU“ 119,8 MLN 8 NÄDALAGA.
Pead Spielbergile ütlema, et ma ei ole valmis end siduma.
Mis on su edu saladus?
MINU EDU SALADUS
See on mu...
Oleksin öelnud, et näitlemine on mu elu.
Välja jagati Emmy auhinnad ja võitjad on...
PARIM MEESPEAOSA KOMÖÖDIASARJAS
Ma ei suuda seda uskuda! Nii tore!
Tunnen ennast nagu ülemeetrimees.
Su nime ette kirjutatakse alati „imearmas“.
Kas see muutub lõpuks tüütuks?
- Nende artiklite autor on mu ema. - Tõsi ka?
Michael Fox on nunnu.
Michael Fox on väga nunnu. Läheksin temaga iga kell välja.
Ärge saage valesti aru. Mul oli väga-väga tore.
- Kellega sa magad? - Kellega sa magad?
Mina ei plaaninud seda küsida. Shelley tahtis. Mina pidin...
Aga sa küsisid.
Kuna...
Ma ei saa ikka aru. Olen, nagu...
Mul ei ole ikka veel aimu, mida inimesed minus näevad, aga...
Mul on lemmikõlu. Ei tea, kas tohin öelda.
Üks Kanada õlu, pudeli peal on sarvedega looma pilt.
Ühel hommikul piilusin aknast välja ja nägin õlleautot.
„Ja seda on seal veel ohtralt,“ lausus kuller.
Mul oli Ferrari, Range Rover, Jeep Cherokee,
Mercedes 560 SL kabriolett.
Tasuta alkohol, olin tavaliselt kõikjal aukülaline.
Teel tööle pidas politsei mu Ferrari kinni.
Võmm vaatas sisse ja küsis:
„Mike, sina või?“ Vastasin: „Jah.“ Tema: „Vaata selle suure raske autoga ette.“
Kihutasin mööda Ventura Boulevardi, 145 km/h.
Ta ütles: „Mulle meeldib su saade.“
Küsisin: „Ja ongi kõik?“
- Viis sammu edasi. - Jah.
Kui vasak jalg kinni jääb, peatud ja sätid end paika.
Ma ei takista sind, aga peatu, kui saad.
- Põlv ei lähe sirgeks. - Tubli.
- Jah, võin ilma... - Siis tee nii.
Vedruta. Tunneta kandu. Pööra. Kontrolli, kas oled stabiilne.
- Ühel perioodil olin ma maailma tipus. - Väga hea. Golfiasend.
Aga ma mängisin rolli. Ma mängisin...
Ja see... Vaat seda võib kahetseda küll.
Kuidas Tracy elab?
Ta on minuga abielus. Ikka.
Noor kuulsus, kes väga kiiresti väga kuulsaks saab...
Sa ei tea enam, mis tõsi on.
Inimesed istusid põõsas ja pildistasid mind basseinis.
Tänaval kõndides kandsin ma mütsi ja prille, üritasin ennast varjata.
Täielik jama. See pole päriselu.
- Suur samm paremale. - Ei.
Suur samm paremale. Tubli. Golfiasend.
Väga hea. Seda peame veel harjutama.
Katsu aeglasemalt mõelda. Eks?
- See on asi, mida sa pead harjutama. - Jah.
- Hoo mahavõtmist. - Jah.
Eks? Tõuse, võta sisse golfiasend. Toetud kandadele.
- Valmis? - Jah.
Veerandsammudega ümber tabureti.
Parkinson oli katastroof.
Kuid samas on see nii ehe.
Kui mu käsivars krampi tõmbab ja käelaba tõmbleb, on see ehe. Nii ehe.
Pööra. Kontrolli, kas oled stabiilne.
Tubli. Kontrolli stabiilsust.
Sa ei suuda kõndida ega tualetis käia.
See on lihtsalt väga ehe.
Aeglaselt ette.
Imeline. Vägev värk. Tean, et sa suudad seda.
- Suudan jah, aga... - Eks?
Kõige jubedam on see, et ma ei saa...
- Kaotan kontrolli hetkega. - Jah.
Mitte: „Ma kukun, ma kukun...“
- Vaid - piraki! Ma lendan. - Seda me...
Sellest me alati räägimegi. Sul on komme kiirustada.
- Tahan asja kähku tehtud saada. Jah. - Tasapisi, aega on.
Sest sa oled piisavalt heas vormis, sul on aega reageerida,
- kui miski valesti läheb. - Jah. Miks tormata, kui saad lonkida?
Just. Näed? Nüüd oli veel parem.
Sinu kui filmistaariga rääkimine on teistsugune kui vestlus sinu kui tele...
Ma olen nüüd muljetavaldavam.
Oled jah. Kas su elu on selle pärast muutunud?
Tegelikult mitte.
- Joanile. - Kellele?
Joanile. J-O-A-N.
Autogrammide andmine, järgmisele intervjuule tormamine...
Kõik, et müüa Michael J. Foxi ja tema filmi.
Kui ta keskkooli pooleli jättis, mõtles pere kindlasti, mis temast saab.
Michaelit vaatamas käies püüame temaga võimalikult palju koos olla.
Käime temaga üritustel, kuhu ta meid viia tahab.
Aga ei, me ei...
Meelelahutusmaailma me ennast ei sega.
Oma hoovis on ta lihtsalt Mike Fox,
mitte Michael J. Fox, staar, keda kõik tunnevad.
Ta ütleb, et kodus käimine aitab tal kahe jalaga maa peale jääda.
Nad ei lase mul mölakana käituda.
Palun vaikust.
Olen vist kõiges alati väga hea olla tahtnud, isegi väiksena...
Ei. Olen valmis. Loe uuesti, Andy, eks? Ma pean...
Viis, neli, kolm, kaks.
Olen vist kõiges alati väga hea olla tahtnud.
Juba väikse poisina.
Mulle ei olnud oluline võit...
ma nautisin lihtsalt võistlemist.
Olen alati tundnud, et sügaval südames...
Hoog raugeb. Kas võiksime algusest võtta?
- Muidugi. - Üritan energilisemalt.
Sarja „Family Ties“ võtetel tervitati mind kui kadunud poega.
Lõppude lõpuks olin ma ju staar.
- Mikey, kas teed seda nüüd? - Mõistsin just, et seal see ei tööta.
- Kas see segab sind? Teeb asja raskemaks? - Ei, peame mõned kaadrid
- uuesti filmima.
- Mitu? - Kolmkümmend kaheksa.
Ma ei oleks oma kuulsust iial ära kasutanud,
aga mul lubati käituda skandaalselt.
Üritan lihtsalt mõista ja öelda, et kui see on, noh...
Kui mingid konkreetsed asjad valesti on,
ütle seda, sest ma olen segaduses.
Ma olin Hollywoodi prints.
Ma olin kuulus. Kuulsam kui mullinäts.
Arvad, et miski on tehtud tellistest, aga ei, hoopis paberist ja sulgedest.
See on illusioon.
Jah?
Alex P. Keaton teise kursuse tervituskomiteest.
Palju õnne.
Ei, vabandust. Kas ma võin natukeseks siia jääda?
Jah, eks vist.
Siis saabus mu maailma Tracy Pollan.
New Yorgi teatrikooli läbinud Tracy lisas tööle tõsiseltvõetavust.
Pane ära. Kas sa ei näe, et ma maalin seda?
Kontrast oli tohutu. Mina püüdsin vaid inimesi naerutada.
Mis maali pealkiri on? „Leia üles õun“?
Selgitaksin sulle abstraktse kunsti mõistet,
aga raiskaksin vist aega.
Sa ei olnud rolli tüüpiline valik.
Sa ei olnud krapsakas, sa polnud rumal blondiin.
- Ja sa ei olnud tarkpea, nagu... - Jah.
- Mitte seda tüüpi inimene. Oled nõus? - Jah. Üllatusin, kui mind sarja valiti.
Ma ei... Ma ei tea, kas oleksin iseennast valinud.
- Miks nad valisid? Mis sinus oli? - Arvan,
et nad otsisid kedagi, kes oleks Alexi tegelaskujust sootuks erinev.
Ja arvan, et nad, noh, nägid minus ehk midagi teistsugust.
Katkestasime lõuna ajaks filmimise.
Naised, elu, surm, kunst.
Palun kohtadele. E jaoks kohtadele. Viis, neli, kolm...
Pärast lõunat jätkasime samast kohast.
No nii. Valmis olla, võte.
Ma tõin sulle midagi.
Tõesti?
Picassod on praegu soodusmüügil.
Nii et ma ostsin sulle ühe.
See on sinust väga armas.
Ta ütles esimesed sõnad, tundsin küüslaugu lõhna
ja mõtlesin tema kulul pisut nalja teha.
„Ohoh. Lõunaks krehvtised krevetid, tibu?“
Ta ei öelnud kohe midagi.
Isegi näoilme ei muutunud.
Siis vaatas ta mulle silma ja lausus aeglaselt:
„See oli õel ja ebaviisakas ja sa oled täielik sitapea.“
- Tere, Ellen. Oled valmis? - Tere. Jah, lähme.
Hästi.
Jah.
Keegi ei rääkinud minuga nii.
See, kelleks ma ennast pidasin, ei hirmutanud seda naist üldse.
Siga on siga, ka pärast mitut kassahitti.
Oli tal õigus? Kas sa olidki mölakas?
Olin tõesti paras mölakas.
Ta tegi nalja, aga ma ei mõistnud seda, sest keegi ei teinud selliseid nalju.
Minu üle ei visatud nalja.
Ja Tracy mõtles: „Torkan su kaitserüüst läbi,
kogu selle pasa all oled sa väike hirmunud poisiklutt.
Ja ma paljastan su tegeliku näo.“
Ja ma armusin temasse sellel hetkel.
Olgu.
Las ma lihtsalt... Jah, lihtsalt...
Jajah.
Olgu, hästi, pole paha.
Lihtsalt... Olgu.
Jajah, olgu. Jah, niimoodi. Anna mulle...
Olgu.
Sedasi. Rahulikult.
Käkitegu.
Alex, ma pole sinusugust inimest enne kohanud.
Tundub, et sa oskad mind kuidagi lihtsalt läbi näha.
Näen endast sellist poolt,
mida ma tunnistadagi ei taha. See hirmutab mind.
Siis sai Tracy osa filmis, mida me Manhattanil filmima hakkasime.
Veetsime võtetel koos aega.
Räägi oma tööst.
- Peaksin vist aukartust tundma, mis? - Ära tunne.
Ta nägi esireast, kui pööraseks mu elu muutunud oli.
Tracy mõistis, kuidas see mind kurnas.
Mul oli oht kaotada ennast peol, milleks mu elu muutunud oli.
- Sul on mu telefoninumber, eks? - Jah.
Võiksid helistada.
Jah, rõõmuga.
- Ma armastan sind. - Mina sind ka.
Noh...
Me armastame teineteist. Ütlesime selle välja. Teame seda.
Ja muu ei ole oluline. Vahet pole, mis järgneb.
Aga mis nüüd järgneb?
- Vaata. - Tõsta kõrgemale.
PARIMATE SOOVIDEGA TJ POLLAN
See on naljakas. Pühendus on kirjutatud Normile või Fredile või kellelegi.
Jah, ma ostsin selle ühe dollariga Strandi raamatupoest.
Kui me käima hakkasime, olin ma temasse kõrvuni armunud. Olen siiani.
Sa pead vastama. Pead nii paljudele sõnumitele vastama.
- Jah. - Näiteks sellele siin.
- Ja sa pead reageer... Oot. - See läheb veel paremaks.
Neli sõnumit Aquinnah'lt, millele sa vastanud pole.
Üritasin eile õhtul.
- Vasta lihtsalt sellele. - Jah.
„Pole sind mitu päeva näinud,
- armastan ja igatsen.“ - Ootan kohtumist.
- „Ootan kohtumist.“ - Näita.
Ootan kohtumist. Rand ootab sind.
Olgu.
- „Rand ootab sind“? Ei. - Või midagi sellist.
Ootan sind rannas.
Ootan, et läheksime koos randa... veedaksime rannas koos aega.
Tahan koos sinuga rannas aega veeta.
Kirjelda seda inimest.
Selgus.
- „Tahan sind väga näha. Armastan.“ - Armastan sind. Just.
Jääb mulje, et tema juba ei keeruta.
Ei-ei. Ei keeruta.
Tema iseloom on lihtsalt kaljukindel, sest ta on üdini aus.
Võiksin olla Inglismaa kuningas, tema oleks ikka tema ise.
Võiksin olla Elvis ja tema oleks tema.
Tead, lisa siia pisut seda.
- Jah. Tee pudruks. Ma hoian kaussi. - See on väga kõva.
- Käel on valus. - Ma ei jõua kaussigi hoida.
Kui ma pere ringis olen, ei ole sentimentaalsusest haisugi.
Ei mingit... „Oh sa vaeseke.
Mõistan su valu, mul on sinust nii kahju. Sa oled tõeline pühak ja...“
See oleks kõige hullem.
- Oota. Rääkisin temaga just sellest. - Millest?
Kui sa ta telefoni vaatad, on tal miljon vastuseta jäänud sõnumit.
Jah. Ja mina olen mitu korda...
- Küsid midagi? - Iga kahe nädala tagant... Ei.
Kirjutan: „On sul kõik hästi? Saadan armastust. Süda, süda.“
- Ta ei vasta. Ja siis... - Ei vasta.
Ja nädal pärast seda, kui olen kirjutanud: „Armastan. Loodan, et kõik on hästi...“
See on jube armas, aga täiesti suvaline.
Ta kirjutab: „Loodan, et sa oled kõigi oma otsustega rahul.“
Ei no aitäh.
- Nii hea. Loomulik. - Andekas oled, paps.
- Mis sa teed? - See võiks lausa su töö olla.
No tead, sa muutusid just õnneküpsiseks.
Vastan lihtsalt: „Armastan sind ka. Mõtlen sulle. Kuidas elad?“
- Aga sa ei ütle seda. Ja pealegi... - Jah, sest välja tuleb see nagu...
Hakkan trükkima ja mõtlen siis: „No see ei toimi.“ Vajutan nuppudele.
- Ja satun mingile Hiina lehele. - Jah.
Kuu pärast pulmi rasestunud Tracy avastas...
Võte!
Michael!
...et kui ta mees just tööl ei olnud,
kippus ta isegi perekoolis tukkuma jääma.
Michael.
Poiss armastab neid hobuseid.
Hoogne kappamine.
Kuidas pere elab? Anna aru. Kuidas sa end isana tunned?
Võrratult.
Küllap teavad kõik isad, kui lahe see on.
Mu poeg on... Meie poeg.
Poolt tööd ma küll ära teinud ei ole.
Kuidas sa tööd ja pereelu tasakaalustad?
Sa oled töönarkomaan.
Michael!
Minu kiire elu tähendas, et mu pruut...
avastas ehmatusega, millesse end seganud oli.
- Tracy, igatsesid Michaelit läinud aastal? - Jah. Tore, et ta kodus tagasi on.
- Tal on kodus minu väike versioon. - Jah, miniatuurne.
Aastaga
oli tohutult andekast 20ndates aastates näitlejatarist saanud üksikema.
Tähtis on olla rahul iseenda ja oma perekonnaga,
armastada iseennast ja inimesi enda ümber.
Mina sain aga tööl käia.
Siin ma olin, vähem kui kolme aasta jooksul viienda filmi võtetel.
Kuid elu oli piirav ja ahtake.
Ta on argpüks, vana.
Seda toitsid hirm ja üksindus.
Näitlejad ei jõua selle töö juurde tohutust enesekindlusest.
Hommikust, hr Eastwood.
Näitleja suurim soov on veeta võimalikult palju aega,
mängides kedagi teist.
Sa oled üks selgrootu ara verega junn!
Neil, kel on piisavalt õnne või ebakindlust, et saada professionaaliks...
Kes sa enda arust oled?
...muutub arusaam iseendast järjest segasemaks.
Ja sina.
Sind pureb alati...
Sinu osas pole ma kindel.
...veendumus, et sa oled võlts. Teeskleja.
Ma vihkan su filme.
Milline on tüüpiline päev
Michaeli, Tracy ja Sami elus?
Ärkan ja lähen tööle. Tulen koju, teised magavad.
Ja ongi kõik.
Mu isa oli end umbes kuu aega halvasti tundnud.
„Mu isa oli haiglasse viidud.
Ta oli end umbes kuu aega halvasti tundnud.
Kõigepealt andis alla ta süda, siis ütlesid üles neerud.
Mul ei olnud aimugi, et sel 1990. aasta päeval ületan ma ühe lävepaku.“
Anna andeks.
See tabab sind ootamatult. Töötan neid asju läbi ja...
Satun millegi sellise peale ja lihtsalt...
Siin on kolm lauset ja mitmetonnine koorem.
Mis lävepaku?
Selle, mis teeb sinust täiskasvanu. Asi läheb karmiks.
Elu.
Püha issand, Mike, see on ju kõigest su sõrm.
Aga selles asi oligi.
See ei allunud mulle. See kuulus kellelegi teisele.
Ka kõige paranoilisem fantaasia ei valmistanuks mind ette
kaheks sõnaks, millega neuroloog mulle tol päeval lajatas.
Parkinsoni tõbi.
Ütlesin: „Teate ikka, kellega te räägite, eks?
Ma olen inimene, kellega ei tohiks selliseid asju juhtuda.“
PARKINSONI TÕVE MÕISTMINE
VARASED SÜMPTOMID RAVI & TUGI
Ta ulatas mulle brošüüri.
Segaseks jäi, kummal oli ravimatu ajuhaigus. Mõlemad näisid õnnelikud.
Arst mainis teisigi sõnu. Progresseeruv, degeneratiivne,
ravimatu.
Ta ütles: „Selle mängu sa kaotad. Seda ei saa võita.“
Mäletan, et seisin tänaval ja otsisin vastust.
See lihtsalt... Mu maailm lendas õhku.
Oleksin pidanud seda ette nägema.
Sellise edu kosmilist hinda.
Rääkisin uudisest Tracyle.
Mäletan, et ta sosistas: „Nii haige kui ka tervena.“
Ja nüüd pea täiesti lõdvaks.
Väga hea. Ja jälgi mu sõrme. Silmad pärani.
Vaata siia.
Jah. Üles, üles, üles. Väga hea.
Tee niimoodi.
Tubli oled. Suurepärane.
- Väga tugev. Oota. - Ma olen tugev mees.
- Tugev jah. - Väga tugev.
Niisiis. Sa riietusid, kiirustasid ja lendasid vastu voodipeatsit?
- Voodipeatsit, jah. - Selge.
Ja millal sa õla paigast tõmbasid?
- Samal ajal? - Umbes jah.
See juhtus... See oli nagu enesevigastusfestival.
- Võin majas ekskursiooni korraldada. - Olgu.
- Kõik toimus ühes kohas. - Mis seal vahet?
Olgu, pigista mu kätt.
- Kuidas on? - Pole viga.
Usun, et toibun.
- Toibud? - Jah.
Nad ei pea midagi amputeerima ega...
- Ei. Ainult pea. - Hästi. Tore.
- Su pea? - Pea, jah.
Olgu.
Tracy on targim inimene, keda ma tean. Ta on õppinud asjadega hakkama saama.
Kui raske võib olla tal kanda koormat, mis ei ole tema omagi.
See on minu koorem, aga ta jagab seda.
Ja mitte ainult: ta kannab rohkem kui mina.
Esimese doosi võtad sa siis juba voodis?
- Ei, pärast tõusmist. - Selge.
- Vahel lükkab Michael seda edasi... - Jah.
...kui tal on vaja midagi teha.
Ta arvab, et kui ta ootab, on mõju tugevam ja parem.
Tracy jagab kõiki mu katsumusi.
Ja peab välja mõtlema, kuidas asi toimima panna.
Mina pean seda lihtsalt tundma ja sellega elama.
Aga ma suudan pisut kõndida. Nõnda.
Tema pani asjad toimima.
- Ma kõnnin, kallis. - Jaa.
- Tubli. - Ma tean.
- Siiapoole? - Jah.
Pisut aeglasemalt. Olgu.
Ma unistasin põgenemisest.
PARKINSONI TÕVE AJALUGU
Lootsin, et mu diagnoos on viga.
ESSEE VÄRIHALVATUSEST
PEAMISELT VANEMATE INIMESTE HAIGUS
72-AASTASED MEHED
Ma polnud 30-aastanegi.
Kuidas ma vanade inimeste haigust põdeda sain?
Sümptomite hulka kuuluvad lihaste jäikus,
aeglus, nõtrus ja värinad,
vähene silmade pilgutamine ja näoilmete spontaansuse vähenemine.
Arvasin, et vähene pilgutamine ja näoilmete spontaansuse vähenemine
näitasid, et ma ei pelga enam kaamerat.
Vähem grimasse ja liialdusi.
Ei, sa ei muutunud osavamaks, jäid lihtsalt haigemaks.
Millist nõu te selle haiguse põdejale annaksite?
Peamine on olla aus, eelkõige iseenda vastu.
Siin on Johnny.
Igasuguse hoiatuseta hakkas mu vasak käsi kontrollimatult värisema.
Lähme edasi. Meid ootab põnev saade. Külas on hr Michael J. Fox.
Arst kirjutas mulle Parkinsoni ravimid välja.
Aju muudab Sinemeti dopamiiniks,
neurotransmitteriks, mida Parkinsoni põdev inimene piisavas koguses toota ei suuda.
OTSE EETER
Tore, et Michael Fox meile külla tuli. Ta on ülimalt andekas noormees ja...
Aplaus Michael J. Foxile.
Ma ei võtnud neid tablette nende ravivõime ega parema enesetunde pärast,
vaid ühel põhjusel.
Jah.
Varjamiseks.
Kandsin tablette lahtiselt oma särkide ja pükste taskutes.
Nagu halloween'i-komme.
Parkinsoni tõvele omased värinad tabavad jäset puhkeasendis.
Varjasin värinaid, mudides vasakus käes mingit eset.
Päev päeva järel, mitu tundi järjest.
Härra, ma ei kuule teid. Väljas on mingi mürgel.
Kas võin tagasi helistada?
Ma ei plaaninud oma diagnoosist kellelegi rääkida.
Töö ootas tegemist.
Ja ma plaanisin teeselda, et see ei toimunud minuga.
Inimesi ei saa nii kohelda.
Ei saa niimoodi valetada, teeselda ja manipuleerida. Ma ei luba seda.
Aga sel korral pääsete veel hoiatusega.
Mulle meeldivad mehed, kelle nutikus nende elu raskeks teeb.
Kes arvavad, et manipuleerivad kõigi teistega,
kuid viivad iseennast olukorda, mida nad kontrollida ei saa.
Minust sai ravimite doseerimise virtuoos.
Need hakkasid mõjuma täpselt õigel ajal ja õiges kohas.
Tablette on juurde vaja.
Kas teeme pausi?
Oleksin pidanud kümne minuti eest pausi tegema ja pille võtma.
- See võtab kaks minutit. - Jajah.
Neelad tableti alla ja ootad. Mis tunne see on?
Ma võrdlen seda bussi ootamisega.
Inimesed küsivad, mida ma teen. „Bussi ootan.“ Ja nad mõistavad.
Jah, see hakkab mõjuma. Mõnus on.
Need tabletid mõjuvad kiiresti.
Sõnad on veel pisut segased, aga tunne on hea.
Tunne on stabiilne.
Ootad ikka bussi?
Ei, olen bussis. Ostan piletit.
See on tohutu vabanemine. Sa vormud taas iseendaks.
Kest täidetakse jälle sinuga.
Kaamera käib.
Käib!
Mu keha valutas.
Uuesti.
Olin seda värinate varjamiseks ebamugavatesse asenditesse väänanud.
Marker.
Olgu, mängi uuesti.
Siin on kirjas „REC“.
Jah, see on salvestamine.
Mu isu oli olematu.
Sellest sai vabandus, miks mitte pere seltsis õhtustada.
Arvasin, et Parkinsonile mõeldes meelitan ma selle kiiremini kohale.
Ma jõin, et tõde vältida.
Et olukorrast põgeneda.
Sel ajal olin ma salajoodik.
Peitsin pudeleid garaažis.
Avasin kaks veinipudelit.
Tracy arvas, et jõime tühjaks ühe, tegelikult tühjendasin mina teise.
Ja võtsin alati enne viimast võtet ühe Margarita.
Jack Daniel's, jääga, palun.
„Armastuse või raha eest“ algab suurepäraselt,
kuid muutub siis tühiseks. Ei meeldinud.
Minu jaoks on kõik selge: ei meeldinud.
Asi väljus kontrolli alt.
„Elu Mikeyga“ on üsna sisutühi.
Istusin ja mõtlesin, miks Michael J. Fox suurtes stseenides nii hajevil oli.
Ja veel üks film sõidab rööbastelt maha.
„Ahne“.
Fox langes teada-tuntud lõksu.
KAS FOXI EDULUGU LÕPEB?
Nad tahavad mängida meeldivaid karaktereid.
- Miks mitte vastikuid? - Nõus.
Muutke oma karakterid vastikuteks. See meeldib rahvale.
Nicky!
See on pask, Angie. Täielik pask.
Järjekordne suure eelarvega kiiresti tarbitav ja ununev sitakäkk.
Ma olin trotslik ja vihane.
Ma olin poes ja üks mees trügis minust ette.
Ütlesin: „Kurat, kas ma olen nähtamatu?“ Ta vastas: „Oled jah.“
Haarasin tal särgist ja saatsin ta persse. „Lähme välja, taon sul pea sodiks.“
Ütlesin: „Ma naudiksin seda täiega, sinu pea sodiks peksmist.“
Ta tõmbus tagasi, kõik läksid näost valgeks ja väljusid.
Nägin, et võin ka selline olla.
Ma ei teadnud, mis mind ootas.
Miks ei võiks ma siis juua nelja klaasi veini? Ehk pitsikest kangematki?
- Kas sa olid alkohoolik? - Jah, kindlasti.
Aga nüüd ei ole ma 30 aastat tilkagi võtnud.
Mis on sellise käitumise taga?
Selle taga on hirm.
Sel õhtul oli pidutsemises mingit pakilisust ja ärevust.
Kui režissöör võttepäeva lõpetas, oli meil käsil kolmas Margarita-kann.
Oh issand.
Ma nägin jalgu. Tracy jalgu.
Jalgade otsas olid kingad. Kurat. Mis kell oli?
Mingit raevu ma temas ei näinud.
Ta reageeris mu haledale seisundile ükskõikselt.
„Kas seda sa tahadki?“ küsis ta.
„Tahadki selline olla?“
Michael, Tracy, vaadake siia.
Ma polnud elus niimoodi kartnud.
Tracy. Tracy!
Tracy!
Vannist sai minu pelgupaik.
Päev päeva järel, mitu tundi korraga.
Tahtsin lihtsalt pead vee all hoida.
Ma pidin piinlema, vajuma võimalikult sügavale.
Kuulsin vaid oma väriseva käe summutatud sulpsatusi.
Alkohol tekitas musta masendust,
kuid kainus oli veel hullem.
Ma ei saanud enam enda eest põgeneda.
Esimesed kainuseaastad olid kui noavõitlus riidekapis.
Ja noaks oli...
Tõde.
Tõde. Ma ei tunnistanud tõde.
TERE TULEMAST MAALE
Tahtsin lihtsalt maailmast eemalduda.
Tahtsin olla kusagil mujal, teha midagi muud.
Jooksin ära, et teha filme teistes maailma otstes.
Kodus on võimatu teeselda, et sa ei põe Parkinsoni...
sest see saadab sind kõikjal.
Aga mujal maailmas, teiste inimeste keskel...
Nemad ei tea, et ma haige olen. Järelikult pole ma haige.
Aga Tracyl oli väga raske.
Tema kannatus hakkas katkema.
6.35 MÄRTS 16 1996
Sest nüüd olid meil kaksikud.
Aquinnah ja Schuyler.
Jõudsin pere juurde tagasi.
Samil oli rõõm mind näha, aga ta oli mu peale vihane.
6.55 JUULI 4 1996
Emme, ma üritan...
On aeg.
Mida ma teen?
- Vasakule. - See loksub vist.
Aga sa saad hakkama. Saad jah. Hästi läheb.
Sa sõidadki. Sa sõidad. Sõida-sõida.
Ma jõudsin otsusele.
PÖÖRLEV ALGUS
PÖÖRLEV LINN PILOOTOSA
Ma naasin televisiooni juurde.
GARY DAVID GOLDBERG JA BILL LAWRENCE
Mõtlesin: „Jah, see tunne on ainulaadne. Astud võtteplatsile,
ütled ühe rea ja publik lihtsalt hullub.“
Mõtlesin, et kuna meid Daily Newsi andmetel koos õhtustamas nähti,
võime selle ju ära teha.
Tead, Postis kirjutati, et me seksime.
- Viimased toetusnumbrid? - Siin, Mike.
Arvustused olid suurepärased, vaatajanumbrid viitasid kestvale edule.
13.28 VEEBRUAR 27 1996
Graafik klappis mu perekonna elurütmiga ideaalselt.
Schuyler, tule siia.
Olukord oli ideaali lähedane.
See on spinn. Veenmisoskus.
Panen inimesed uskuma, mida tahan.
Mul on selline anne.
Sa olid võrratu.
Jah, pole tänu väärt.
See oli lõbus, see teesklemine.
- Kas linnapea räägib streigist? - Töötasin kogu öö, Mike.
Olgu. Alustame varem, kui arvasime.
Stress, mida tekitas iganädalane esinemine stuudiopubliku ees,
muutis sümptomid hullemaks.
Terve mu vasak käsi värises,
nii kõvasti, et kogu keha vappus.
See lihtsalt väänab sind.
Lamasin põrandal, väänlesin ja ootasin. Väljas ootas publik mu etteastet.
Ma ainult ei kuulnud nende jalgade sahinat, vaid suisa tundsin seda.
Palun liitu meiega.
Ja ma arvutasin lakkamatult.
Palju aega viimasest tabletist möödas on? Millal mõju kaob?
Kui hoiatus saabus keset nelja- või viieminutilist stseeni,
ei saanud ma sümptomite naasmist kuidagi ära hoida.
Fred, Joe, rõõm teid näha, poisid, nagu alati.
Ma siin mõtlesin...
Kuid peale minu perekonna ei teadnud tõde ikka keegi.
Ma elan vales.
Nii ei saa jätkata, see peab lõppema.
Hakkad tajuma, et inimesed vaatavad sind.
Vahivad sind, kritiseerivad,
piiluvad su hinge sügavaimatesse soppidesse.
- Läks. - Kaamerad.
PÖÖRLEV LINN REŽISSÖÖR A. CADIFF
Oleme valmis, Michael.
- Kuidas on? - Hea.
Läksime.
PÖÖRLEV LINN
Minu jaoks on kõige hullem asi piiratus.
See, et ma olen lõksus ja pääseteed ei ole.
Vahel mõtlesin, et sellest pole pääsu.
KOLMAPÄEVITI KELL 20
Pikkisin seinad rusikasuurusi auke täis.
Saladused närivad meid seestpoolt.
Kui tunned end mugavalt, võid stangest lahti lasta.
Ja kui ei tunne... Katsu parem käsi vabaks lasta.
Tubli. Olen siin.
Väga hea. Parem jalg pisut paremale.
Veel. Just nii.
- Mis juhtus? - Proovi nii seista.
Vigastasin end jälle.
Komistasin vaiba otsa ja murdsin kämbla. See tuli varrastega toestada.
Aga nende ümber tekkis põletik.
Ja kaaluti isegi mu sõrme mahalõikamist.
Siis murdsin käsivarre.
Kõik ütlesid: „Sa pead ettevaatlikum olema!“
Vastasin, et ettevaatlikkus ei puutu asjasse. Nii lihtsalt juhtub.
Parkinsoni põdedes sa koperdad ja kukud.
Püüa rind pisut kõrgemale tõsta.
Väga hea.
- Hästi tehtud. - Ärge pange Mikeyt nurka.
Kui sa neist sitematest asjadest rääkima hakkad,
näen, et sa lähened teemale ja sööstad siis eemale.
Ettevaatust parema käega.
Jah. Oo jaa.
- Väga hea. Istu. - Saan hakkama.
- Kas tahad... Kindel? - Jah.
- Ma saan nüüd kasutada oma... - Jah.
Näed? Kerelihased on endiselt tugevad. Põiklihased.
- Jah. - Eks? Kuidas tunne on?
Pole viga.
Ma olen sind tunde intervjueerinud. Sa pole kordagi öelnud, et sul on valus.
- Mul on valus. - Jah?
Mul on tohutud valud.
Viis, neli, kolm, kaks, üks. Ja lõdvesta.
- Jube valus on. - Õlg? Siit?
Iga värin on nagu seismiline vapustus.
- Kas tahad istuda? - Jah.
Tooli peale?
- Peaasi, et lamama ei peaks. - Olgu.
Miks sa ei ütle...
- Me ajame ju juttu. - See ei tulnud jutuks.
Miks sa oma valust ei räägi?
See ei tulnud jutuks. Ma ei alusta ju vestlust sellega.
Tubli. Ära potsata.
Ei mingeid äkilisi liigutusi. Tubli.
Kõik on hästi.
- Tahan end paremini tunda. - Jah.
Ja mulle tundub, et ma näen nüüd selgelt...
selgemalt, mida teha, et mul parem hakkaks.
Aga asi on Michael J. Foxi kuvandis.
Ma parandavat inimeste enesetunnet.
Panevat nad tegema asju, mida nad muidu ei teeks.
Ja see on kõige võimsam tunne, kuid ka tohutu vastutus.
- Ma ei taha asja persse keerata. - Jah.
Sa ei pea olema alati Michael J. Fox.
Michael J. Fox on midagi kiivalt varjanud.
See puudutab tema tervist.
Nüüd on ta avalikult välja öelnud, et põeb Parkinsoni tõbe.
Michael J. Fox, üks USA armastatumaid näitlejaid,
on otsustanud rääkida avalikult võitlusest...
...jahmatas meelelahutusmaailma
uudisega Parkinsoni tõvest.
...on põdenud seitse aastat.
Michael, oleme terve nädala kuulnud,
et sa põed rasket haigust,
eluohtlikku haigust, ja võitled oma elu eest.
Tunned sa nüüd kergendust?
Issand, mida ma teinud olen?
Milline on prognoos?
Kümne aasta jooksul tõsine puue.
Tasakaaluprobleemid, kukkumine.
Tal on ees raske tee.
VÕITLUS ELU EEST
Kas sa kardad, et publik vaatab sind nüüd teistmoodi?
Astun pärast diagnoosi avaldamist esimest korda stuudiopubliku ette.
Kartsin, et nad põlgavad mu ära ja ei mõista.
Et haigus röövib mu vaimukuse.
Pidin lootma, et nad lepivad minuga.
- Oleme valmis. - Kaamera.
- Marker. - Ja võte.
Me kohtume taas, hr Bond.
Näe.
Näita nüüd, Bobo Fischer.
Ma teadsin seda.
Julge käik.
Ja reaktsioon oli pöörane.
Sa tegid kehva otsuse.
Šahh-matt.
Sellist armastust on võimatu endas hoida.
Kas sa tunned, et su isa on nagu 90-aastane?
Ma ise ei tunne ennast niimoodi. Te vihastate minu peale vahel.
Käsite mul ette vaadata.
Aga ma ju vaatangi. Arvate, et ma riskin meelega?
Keegi ei arva, et sa ei taha ettevaatlik olla.
Pigem et see ei pruugi olla...
Esimene asi...
See on sulle ebaolulisem kui meile.
Nii et...
Nii et ütlen seda igaks juhuks. Ja ma parema meelega...
Tore, kui sa mind mõistad, aga eelistan seda, et sa ei kuku.
- Ma üritan. - Jah.
Võin ennast vaadata ja öelda, et põen Parkinsoni tõbe.
Kuidas sellega elada?
Aga kui ma sellest diagnoosist üle ei saa,
ei saa üle sellest, et ärkan hommikul ja mõistan, et see kõik toimub päriselt,
jäängi ma sellesse kinni.
Tead, see on mu esimene võimalus rääkida...
Oled siin esimest korda pärast pressikonverentsi,
- kus teatasid, et sul on Parkinsoni tõbi. - Jah.
- Ja inimesed vist... - Jah.
Kuidas asjad läinud on? Kuidas uudisele reageeriti?
Päris hästi. Miski ei muutunud.
- Olen ikka haige, nii et... - Jah?
Pärast aastatepikkust varjamist sain ma end vabaks lasta.
Mul on üks haigus ja see paneb mind tegema seda.
Ja seda ja...
Kui te mind küllalt kaua vaatate, harjute sellega.
Mõistsin, et pidin lihtsalt olema mina ise.
Vahel võtan liiga palju rohtu
ja hakkan õõtsuma, nagu Axl Rose.
Seda nähes ümisege mõttes laulu „Paradise City“.
Inimesed tundsid mu endiselt ära. Mulle oli lihtsalt lisandunud Parkinson.
Oh püha issand!
- Mida põrgut? - Tahad?
Kas sa raputasid seda meelega?
Parkinsoni tõbi.
Mõne inimese jaoks oli uudis mu haigusest lõpp.
Aga mina hakkasin mõistma, et see oli hoopis algus.
Michael J. Fox palus Kongressil
suurendada investeeringuid Parkinsoni tõve uuringutesse.
„Tulin ütlema, et eduka uurimisprogrammi haldamine
ei ole raketiteadus.
Enamasti piisab loogilisest mõtlemisest ja teotahtest. Aitäh.“
Tubli, Michael.
Ma pole seda kellelegi öelnud, aga unistasin selle ütlemisest.
„Jah, sa oled minust suurem. Annad mulle tappa.
Aga mina löön ühe korra ja sul on valus.“
See hetk oli mulle tuttav.
Muhammad Ali ja Michael J. Fox ühinevad häältekooriga,
mis palub rahastust suurendada.
Ma tahtsin maailmas elada, mitte sellest eemale tõmbuda.
Mõistsin, et mul on veel midagi anda.
Ja on väga „liigutav“, ilma naljata,
täna siin olla ja...
Fox Foundation on teaduse rahastamist läbinisti muutnud,
Parkinsoni kogukonna mobiliseerinud ja kogunud pea kaks miljardit dollarit.
TEADUST ISIKLIKULT VÕTTES
Esmé sündis kümme aastat pärast mu diagnoosi.
Mine issi juurde. Tee issile musi.
- Vaata issit. - Mida ta teeb?
Vaata issit, Esmé.
Lapsed on parimad.
Nad ütlevad lihtsalt: „Seisa ometi paigal.“
Seda ma usun.
Ja mina ütlen: „No eks ma üritan, kallis.“
VEEBRUAR 15 '00
HEAD 5. SÜNNIPÄEVA AQUINNAH - SCHUYLER
- Ei. - Armunud.
- Ei. Nad... - Lendavad.
- Tantsivad. - Olgu. Hästi.
- Kas tahate meeskondi vahetada... - Aga mis...
...kuna meie võidame, või soovite samamoodi jätkata?
Mulle meeldivad need tiimid, aga...
- Ma ei oska seda mängu. - Minu süü.
Aga ma mõtlesin... Jah.
Näed?
- Jah. - Mõistad?
Sina.
- Juba käes? - Jah.
Mul oli lihtsalt „mina“.
Mina?
Mina, mitte sina.
Ta arvab, et Michael J. Fox.
Mina ja liikumine... Olen alati liikunud, ehk seepärast, et nii väike olen.
Olen alati liikunud ja liikumisele lootnud,
mitte vaid ühest kohast teise jõudmiseks,
vaid ka enda väljendamiseks. Oma olemuse väljendamiseks.
Olen õppinud, et ma ei ole elus paigal olla suutnud.
Ma ei suutnud oma elus kohal olla.
Kuni minuga juhtus see asi,
mis sunnib olema kohal igas hetkes. See raputas mu ärkvele.
Niimoodi.
PÕHINEB MICHAEL J. FOXI POOLT KIRJUTATUD RAAMATUTEL
STILL: A MICHAEL J. FOX MOVIE
Tõlkinud Triin Jürimaa