Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫האם יש לי חרטות? ועוד איך יש לי חרטות.‬
‫אבל זה גם הדבר ש…‬
‫מניע אותי להתגבר על החרטות. לתקן אותן.‬
‫ואני עושה את זה באמצעות ציור או כתיבה.‬
‫כי אני לא יכול לתקן את זה פיזית, זה נעלם.‬
‫אתה יודע, הדבר המזוין הזה שנקרא "זמן".‬
‫פשוט… נעלם.‬
‫אני מסתכל על… אם אתה ברכבת,‬
‫ובכל חלון…‬
‫הנוף חולף. זה כמו תמונה.‬
‫ולא תחזור לשם שוב.‬
‫וכאלו החיים.‬
‫תמונות קצרות חולפות לנגד עיניך.‬
‫ואי אפשר… זה נעלם.‬
‫- אדריאן: אל תכעס עליו.‬ ‫רוקי: אני לא כועס… -‬
‫- סליי -‬
‫קל מאוד להיות שאנן.‬
‫חשבתי, "אני חייב לעשות משהו קיצוני."‬
‫הכול נהיה שגרתי ושבלוני.‬
‫הרגשתי שאני נובל קצת. מתייבש.‬
‫כמו תאנה מרקיבה שנפלה מעץ. אתה מתייבש.‬
‫ישו, כמה זמן נשאר לי? עוד 20 שנה?‬ ‫אני לא רוצה להיות שאנן במשך 20 שנה.‬
‫אז אמרתי, "ובכן,‬ ‫אתה באמת רוצה להעיר את עצמך?‬
‫"תעזוב."‬
‫ולכן אני צריך לעבור מזרחה.‬
‫אין דבר שמעורר השראה גדולה יותר‬ ‫מלקחת את ביתך או את ההיסטוריה שלך,‬
‫למעוך אותם ו…‬
‫מיהו האיש הזה, סילבסטר סטאלון?‬
‫אמן, כותב, משורר, פרפורמר.‬
‫סלבריטאי ענק.‬
‫איך זה קורה?‬
‫סליי הוא בחור שתמיד ילך בדרך משלו.‬
‫ואם הדרך לא קיימת, הוא יבנה אותה בעצמו.‬
‫הוא יצר את עצמו.‬
‫לכאורה הוא לא נראה כשחקן גדול.‬
‫לא הייתה לו כריזמה ברורה,‬
‫אבל הוא המציא משהו אחר.‬
‫שחקן שכותב ומביים את עצמו.‬
‫הוא לא האדם הראשון שעשה את זה,‬ ‫אבל הוא היה כוכב-העל הראשון שעשה את זה.‬
‫הוא באמת הבין‬ ‫מה אנשים רצו לראות אותו עושה.‬
‫הייתי מושקע בסיפור של סטאלון,‬ ‫כאילו שזה היה הסיפור שלי.‬
‫זה היה החלום שלי,‬ ‫מבחינת מה שעשוי לקרות בקריירה.‬
‫אף אחד לא עשה שלושה זיכיונות קולנועיים.‬
‫הגאון שמאחורי זה.‬
‫זה לא היה מקרי.‬
‫תוכל להראות לי כמה מהקלטות שמצאת כשארזת?‬
‫כן, יש לי כמה.‬
‫בוא נראה.‬
‫זה "ניו יורק טיימס".‬
‫אתה יכול לעשות לי טובה?‬
‫אני אתחיל בציטוט מההודעה שלך לעיתונות,‬
‫ואתה תמשיך בסיפור מהנקודה שבה אפסיק.‬ ‫בסדר? טוב.‬
‫"סילבסטר סטאלון נולד‬ ‫בשכונת הלס קיצ'ן הקשוחה בניו יורק‬
‫"בקיץ לוהט בשנת 1946."‬
‫לא ייאמן.‬
‫אף פעם, מעולם…‬
‫אף פעם לא חשבתי שאחזור לכאן.‬
‫נולדתי בהלס קיצ'ן. אני הייתי ניו יורק.‬
‫לא הייתי כאן 65 שנים.‬
‫אתם גרים כאן?‬
‫לא. רחוב 45.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫פעם גרתי כאן.‬ ‫-גרת בבלוק הזה?‬
‫כן, בהחלט.‬ ‫-איך הייתה השכונה אז?‬
‫היא הייתה קשה.‬ ‫-כן?‬
‫היא באמת הייתה "גיהינום" פעם, כן.‬ ‫-כן.‬
‫אני זוכר שהחלון תמיד היה פתוח.‬
‫אז אתה לומד הרבה על הטבע האנושי,‬
‫ואתה מתבונן בחיים.‬
‫אתה צופה בסרט.‬
‫"היי, מתי אתה בא?"‬ ‫"אני בא מחר, סגור את החלון המחורבן."‬
‫מכאן לשם.‬
‫אני זוכר שאבא שלי תמיד לבש‬ ‫חולצה איטלקית וזה פשוט…‬
‫זה נראה כמו משהו ממחזה של ארתור מילר.‬
‫"מראה מעל הגשר", אלו היו החיים שלי.‬
‫אבא שלי הגיע לניו יורק,‬ ‫שם הוא פגש את אימא שלי.‬
‫הוא ספר שעבר לתחום הקוסמטיקה,‬
‫כי זה היה רווחי יותר בתור ספר.‬
‫אבא שלנו היה גם חסר ביטחון,‬ ‫כנראה בגלל שהוא לא היה משכיל.‬
‫כל עלבון קטן…‬
‫- פרנק סטאלון ג'וניור‬ ‫אח -‬
‫והוא התפרץ.‬
‫גם אימא שלנו הייתה די קשוחה,‬ ‫ולא היססה להשתמש במברשת לשיער או לרחצה.‬
‫ציפורניה הארוכות לא נשברו.‬ ‫היא אמרה, "בוא הנה!"‬
‫אימי הייתה נערת סיגריות‬ ‫ב"בילי רוז'ס דיימונד הורסשו".‬
‫זה היה מקור ההכנסה הראשי.‬
‫אבא שלי אמר לי שהיא פשוט…‬
‫פחדה להביא ילד לעולם.‬
‫למרות שהיא הייתה…‬
‫בחודש התשיעי להריונה,‬ ‫היא המשיכה לנסוע באוטובוס.‬
‫הלידה התחילה.‬
‫מישהו השכיל להוריד אותה מהאוטובוס, ו…‬
‫סחב אותה למחלקת צדקה בביה"ח.‬
‫ושם יצאתי לאוויר העולם…‬
‫בתאונה ששיתקה את העצבים בצד הפה שלי,‬
‫אז נולדתי עם עווית.‬
‫היא הייתה די קיצונית, ססגונית.‬
‫מאוד גלוית לב ולא צפויה.‬
‫אני יודע שקיבלתי סוג של…‬
‫תוקפנות, מאבא שלי.‬
‫אין ספק.‬
‫אימא ואבא שלנו, זה היה דבר קבוע.‬
‫שכבתי ער במיטה ושמעתי אותם‬ ‫צורחים וצועקים, אבא שלי…‬
‫הייתי מבועת.‬
‫כי ממש הרגשתי את ההדהוד.‬
‫אני חושב ששני הוריי‬ ‫היו שקועים בעניינים שלהם,‬
‫שהם פשוט לא שמו עלינו.‬
‫במשך רוב הזמן גרתי בפנימיה.‬
‫בעיקרון, 12 חודשים בשנה…‬
‫לא חזרתי הביתה, כי לא היה להם זמן.‬ ‫שניהם עבדו ו…‬
‫אנשים אומרים, "אוי,‬ ‫אתה מרגיש מקופח ולא טיפחו אותך."‬
‫חשבתי, "כן, זה נכון."‬
‫ואולי הטיפוח מגיע…‬
‫מכבוד ואהבה של זרים.‬
‫להרגיש מחובק ואהוב‬
‫על ידי קהל, זה צורך אינסופי.‬
‫הלוואי שיכולתי להתגבר על זה, אבל אי אפשר.‬
‫אני חושב שעבור שנינו,‬ ‫סרטים היו אסקפיזם מוחלט.‬
‫ביליתי שעות רבות בבתי קולנוע.‬
‫לא משנה איזה סרט,‬ ‫ישבתי וצפיתי בו חמש או שש פעמים.‬
‫ואז אתה הולך הביתה, בארבע אחה"צ.‬
‫אלו החיים שרציתי, אלו האידאלים. פאר שנובע…‬
‫מעבודה קשה ומניצחון של הרוע.‬
‫תמיד סגדתי לגיבורים.‬
‫הלוואי שאהיה הבחור‬ ‫שמציל אוטובוס מלא בילדים,‬
‫זה מי שאני רוצה להיות.‬ ‫אני רוצה להיות הבחור ש…‬
‫מציל אנשים.‬
‫הייתי לבדי בחדר של ההורים שלי.‬
‫הייתה להם מראה זולה מ"וולוורת'",‬ ‫שעלתה כשלושה דולרים.‬
‫ישבתי שם ועשיתי דברים כל היום מול המראה.‬
‫אם זה חיקוי,‬ ‫מישהו שר ואני עושה ליפסינק, או…‬
‫הולך לראות סרט כמו "הרקולס",‬
‫ואז חוזר ומנסה לחקות את סטיב ריבס.‬
‫הרגע ב"הרקולס אנצ'יינד" כשהוא מנצח‬
‫ומפיל את המקדש, וזה…‬
‫נאה בטירוף, בנוי לתלפיות,‬
‫מודל לחיקוי מושלם וגברי.‬
‫זה עשה לי את זה.‬
‫אמרתי, "הנה זה. זו הדרך."‬
‫כי סוף כל סוף היה לי מודל לחיקוי שהערצתי.‬
‫ולהגשים את גורלי!‬
‫אבא שלי הבין שהוא לא יצליח בניו יורק,‬
‫אז הם עברו למרילנד.‬
‫באנו מנישואים שבורים.‬
‫חזרתי מבית הספר ואף אחד לא היה בבית.‬
‫אימא שלי עזבה.‬
‫הם הגיעו לבית המשפט, זה היה נורא.‬
‫עברתי עם אימי לפילדלפיה‬ ‫ואחי נשאר עם אבי במרילנד.‬
‫אזור כפרי, צרצרים, די מבודד.‬
‫והיו רק סוסים.‬
‫כלומר, משום מה,‬ ‫הייתה לי חיבה לסוסים מגיל חמש או שש.‬
‫לא סוסים טובים, רק סוסים שאבא שלי קנה‬
‫ב-20 או 25 דולרים.‬
‫לא היה לו הרבה כסף,‬ ‫אבל איכשהו הוא הצטרף לקבוצת פולו.‬
‫לכל שחקני הפולו היו סוסים יפים,‬ ‫קרונועים נהדרים, חוות.‬
‫אנחנו גרנו ב… חור.‬
‫לרוב הסוסים היו בעיות רפואיות.‬ ‫אם הרמת אותם מהר מדי, הם היו התעוורו.‬
‫אז התחלתי לשחק פולו.‬
‫אבל פולו חובבני ברמה נמוכה.‬
‫אבל למדתי. בכל אופן, השתפרתי יותר ויותר.‬
‫וכשהייתי בן 13, התחלתי לקבל דירוג.‬ ‫קיבלתי דירוג לאומי.‬
‫אבא שלי…‬
‫זה לא מצא חן בעיניו. ובאמצע משחק…‬
‫ביצעתי חבטה אחורית.‬
‫ו…‬
‫לא עשיתי שום דבר רע והוא אמר,‬ ‫"אתה מושך את הסוס חזק מדי!"‬
‫אמרתי, "אני יודע מה אני עושה." הוא אמר,‬ ‫"אתה לא יודע לרכוב", הוא צועק מהיציע.‬
‫ולבסוף חזרתי עם הסוס,‬
‫כדי להתכונן לחבטה נוספת והוא יורד מהיציע,‬
‫תופס אותי בגרון, זורק אותי על הקרקע…‬
‫לוקח את הסוס ויורד מהמגרש.‬
‫אני שכבתי שם וחשבתי…‬
‫"אני לא רוצה לראות עוד סוס בחיי."‬
‫אני גדלתי עם…‬
‫אבא מאוד כוחני. אתה יודע? כלומר…‬
‫אז ידעתי מהו כאב רציני.‬
‫אני חושב שזה הפך ל"אני לא אשבר."‬
‫לא משנה מה הוא עשה. "אני פשוט לא אשבר."‬
‫אני חושב שאבי קינא.‬
‫אחי היה בחור בעייתי.‬ ‫הוא הבריז מהלימודים, הלך מכות.‬
‫הוא לא היה תלמיד טוב,‬ ‫והוא נזרק מכל בתי הספר.‬
‫למדתי ב-13 בתי ספר ב-12 שנים.‬
‫הכניסו אותי לפנימייה צבאית,‬ ‫לא החזקתי שם אפילו חודש.‬
‫הוא היה חסר תקנה. הוא הסתבך בצרות.‬
‫הוא למד בבי"ס דברו.‬ ‫זה היה בי"ס לילדים סוררים, כביכול.‬
‫שם הוא התחיל לפתח את האהבה למשחק.‬
‫ואז הוא הלך למכללה,‬ ‫שם הוא לקח את המשחק ברצינות.‬
‫הייתה הזדמנות לגשת לאודישן…‬
‫אני אפילו לא יודע למה, אבל ניגשתי,‬
‫ל"מותו של סוכן".‬
‫והתקבלתי.‬
‫הייתי על הבמה והרגשתי…‬
‫לא הייתי לחוץ בכלל.‬
‫הרגשתי שאני שולט במצב,‬ ‫כי זה בא באופן טבעי.‬
‫זה בא לי בקלות.‬
‫היה פרופסור מהרווארד בקהל שניגש ואמר…‬
‫"כדאי שתחשוב על זה בתור…‬
‫"קריירה". אמרתי, "די." הוא אמר, "כן."‬
‫"כדאי לך ללמוד את זה. יש בך משהו."‬
‫והרגע הזה…‬
‫שינה את מסלול חיי.‬
‫נחתתי בניו יורק ביום של וודסטוק.‬
‫אמרתי, "הגיע הזמן שלי להחיל את עצמי."‬
‫אפילו לא ידעתי באיזו עיר גרתי,‬ ‫לא הייתי חלק מממנה.‬
‫הייתי מאוד בודד,‬ ‫וניסיתי בכול כוחי למצוא את הדרך שלי.‬
‫עבדתי ברחובות, אני יודע לשרוד ברחובות.‬
‫ישנתי בפתחי בניינים, בתחנות אוטובוס,‬ ‫בתחנות רכבת ובספריות.‬
‫כלומר, בקור מקפיא. אני מבין את זה.‬
‫פניתי לסוכנויות.‬
‫הלכתי לכל אחד מהמקומות האלו.‬ ‫"אני רוצה להיות לקוח."‬
‫"אנחנו לא מקבלים שום דבר."‬
‫דחפתי תמונה פנימה והם דחפו אותה החוצה.‬
‫עשיתי מבחנים ואמרו לי, "לא,‬ ‫אתה בולע מילים, עיניך נפולות" וכולי.‬
‫לכל היותר התקבלתי לאוף-אוף-ברודווי,‬
‫שם נאלצתי להיות עירום למחצה.‬
‫התקבלתי רק לחרא כזה, זה היה נוראי.‬
‫הם אמרו, "זה לא יעבוד. אולי תהיה ניצב."‬
‫אז התחלתי להאמין לזה ואמרתי…‬
‫כי בכל פעם שליהקו אותי,‬
‫תמיד גילמתי בריון.‬
‫תיזהר, טוב?‬ ‫-מצטער, לא ראיתי אותך.‬
‫לא נתנו לו תפקידים ראשיים.‬ ‫הוא היה פועל במה…‬
‫- ג'ון הרצפלד‬ ‫במאי -‬
‫הוא ניהל אביזרי במה, אבל לא נתנו לו כבוד.‬
‫הייתי כל כך מרוכז בעצמי ומבודד.‬
‫וגם ג'ון היה כזה.‬
‫סליי התחיל לכתוב‬ ‫כי הוא לא השיג את מה שהוא רצה,‬
‫אז הוא יצר את זה בעצמו.‬
‫וזה לא היה כאילו…‬
‫לחשוב על זה ולתכנן… פשוט לעשות.‬
‫אמרתי, "זה לא טוב. אני לא רוצה לשחק יותר.‬
‫"אולי אכתוב על התסכולים שלי‬ ‫ואעשה תסריטים."‬
‫עבדתי כסדרן בקולנוע.‬
‫יכולתי לצפות בסרטים לאורך כל היום.‬
‫לקחתי רשמקול זול,‬
‫הקלטתי את הפסקול ואת הדיאלוג.‬
‫הלכתי הביתה וניסיתי להחליף את הדיאלוג.‬
‫זה מה שעשיתי. כתבתי וכתבתי במשך שנתיים,‬
‫עד שהיו לי 15 או 16 תסריטים.‬
‫ג'ון ואני בהחלט היינו בראש אחר.‬
‫רצינו לכתוב ולהפיק חומרים משלנו.‬
‫אז בימי שישי, שבת וראשון,‬ ‫בילינו ביחד עם בקבוק יין "בונס פארם".‬
‫לא יצאנו לבר, למסעדה או למועדון,‬ ‫ואז הכתיבה באמת התחילה.‬
‫דיברנו על שאיפות וחלומות, וגם על סרטים.‬
‫פרצנו פנימה…‬
‫חמקנו פנימה איכשהו,‬
‫לכל סרט בניו יורק.‬
‫מעולם לא שילמנו על כרטיס.‬
‫הכישלון לא היה אפשרות מבחינתנו.‬
‫כאילו, "מה אם לא נצליח?"‬ ‫זה מעולם לא נכנס לשיחה.‬
‫היינו עד כדי כך שאפתנים…‬
‫ונחושים ומחויבים לרעיון.‬
‫"כן, חייב להיות מקום בשבילנו,‬ ‫כי אנחנו כל כך מוזרים.‬
‫"בטח משהו מתאים לנו."‬
‫היינו חייבים לעשות משהו, ליצור את גורלנו.‬
‫לכן החלטנו לעשות סרט בשם "סוסים".‬
‫קאובוי ואינדיאני עולים מקבריהם,‬
‫מאה שנה לאחר שנתלו.‬
‫נסענו במכונית למרילנד.‬
‫שכרנו רובים.‬
‫כשרואים אותנו יורים במכונית,‬ ‫זו תחמושת אמיתית.‬
‫אמרתי, "מה, השתגעתי?"‬
‫אבא שלו…‬
‫חזר לתחייה בתור שריף שבא לרדוף אותנו.‬
‫כמובן שאבא שלי בסרט והוא יורה בהם.‬
‫החלק שבו הוא הורג אותנו,‬ ‫הוא נהנה מזה קצת יותר מדי.‬
‫"אני רוצה לירות בך,‬ ‫ואז אני רוצה לבוא ולירות בך שוב."‬
‫אמרתי, "זה בקטע אישי? בקטע תנ"כי?"‬
‫זה סרט אילם. אמרתי, "סליי, למה אין סאונד?"‬
‫"אין לנו כסף לזה."‬
‫אז חשבת למכור סרט אילם ב-1971?‬
‫לא משנה אם זה לא נעשה קודם. והיה לו…‬
‫חשוב מכול, קול. הוא רצה שקולו ישמע.‬
‫בתיכון נחשבתי לדוגמה של "איך לא לכתוב."‬
‫"סילבסטר, אתה רוצה להקריא?"‬ ‫אמרתי, "לא, תודה."‬
‫הוא אמר, "כן…‬
‫"כי אף אחד אחר לא רוצה."‬
‫הדחייה, זה העידוד שלי.‬
‫זה אתגר.‬
‫האם תקבל את ההערכה שלהם כלפיך,‬ ‫או שתעריך את עצמך?‬
‫סליי תמיד רצה להיות שחקן.‬
‫אבל הוא תמיד היה חייב לכתוב.‬
‫הוא רוצה להיות שחקן,‬
‫והוא צריך שמישהו ייתן לו תפקיד.‬
‫- וסלי מוריס‬ ‫מבקר קולנוע -‬
‫לא ליהקו אותו לשום דבר.‬ ‫הוא המציא תפקידים לעצמו,‬
‫כי הוא כנראה נחשב לבלתי ניתן לליהוק.‬
‫ויתרתי על משחק. נמאס לי.‬
‫אבל ג'ון הרצפלד ביקש שאעזור לו באודישן.‬
‫בקהל…‬
‫נמצא בחור שמשגיח על כיתה,‬
‫ולימים הוא יכתוב ויביים את "שליטי הרחוב".‬
‫זו הייתה ההתחלה.‬
‫צריך להיות במקום הנכון, בזמן הנכון.‬
‫הכרתי את סליי ב"שליטי הרחוב".‬
‫- הנרי וינקלר -‬
‫היינו די מוזרים.‬
‫זוג ממש מוזר.‬
‫הוא יהודי, אינטלקטואל, מכללה יוקרתית.‬
‫אני… אני מה שאני.‬
‫ו…‬
‫התרבויות שלנו היו הפוכות לחלוטין.‬
‫הוא לקח אותי לדירתו‬ ‫בבניין ללא מעלית בשדרת לקסינגטון,‬
‫עם הכלב הענקי שלו.‬
‫והוא צבע את החלונות בשחור,‬ ‫כדי שהוא יוכל לכתוב.‬
‫קראתי את התסריט וזה היה די פשטני. אז…‬
‫אמרתי, "תן לי להיות עצמי בסצנה הזאת."‬
‫למשל, כשאני יושב מאחורי הבחורה.‬
‫היא אומרת, "מר רוזליו, מה אתה עושה?"‬ ‫הוא אומר…‬
‫"לא יודע, אני רק יושב פה.‬
‫"אני זז כי השמש נכנסת לי לעין,‬ ‫אני לא מצליח לראות."‬
‫ואז היא חוזרת ללמד,‬
‫לאחר רגע אני מתקרב לבחורה‬ ‫ומחבק אותה, היא אומרת…‬
‫"מר רוזליו!" ואני אומר, "לא יודע מה הקטע,‬ ‫השמש עוקבת אחריי, אני הולך לשם ולשם."‬
‫אני עושה שטויות ומאלתר.‬
‫הבנתי שזו הזדמנות שמאפשרת לי…‬
‫אני אגיד מה שבא לי לאורך כל הסרט.‬
‫סליי כל הזמן שכתב את התסריט.‬
‫הוא שיפר את הסצנות שבהן השתתף.‬
‫- קוונטין טרנטינו -‬
‫ב"שליטי הרחוב" הבנו לראשונה את הקול‬ ‫של סילבסטר סטאלון, לפני "רוקי".‬
‫הסצנה הטובה ביותר בסרט, שהיא אחת‬ ‫הטובות בקולנוע של שנות ה-70 מבחינתי,‬
‫היא הסצנה שבה ארוסתו, מריה סמית,‬ ‫משכנעת אותו לקנות טבעת אירוסין,‬
‫שהטמבל הזה לא יכול להרשות לעצמו.‬
‫הבחורה שיצאה מכאן.‬
‫אם שוב תראה לה טבעת ב-1,600 דולר…‬
‫אתה יודע מה יהיה כתוב על המצבה שלך?‬
‫"בטמטומי הראיתי לפראני מלינקנקו‬ ‫טבעת ב-1,600 דולר."‬
‫סטנלי הוא דמות מעניינת בסרט הזה,‬
‫אבל אתה לא בהכרח מחבב אותו.‬
‫הוא פשוט… הוא ממש טמבל.‬
‫אבל בסצנה הזו אתה מתאהב בו.‬
‫כי אתה מבין עד כמה הוא באמת אוהב את פראני.‬
‫זו ההצצה הראשונה שלנו למוזיקליות,‬ ‫או לצליל של הדיאלוג של סילבסטר סטאלון.‬
‫לעזאזל.‬
‫בשלב הזה ידעתי שלנצח גורלי תלוי בעט.‬
‫כי ידעתי שקשה ללהק אותי.‬
‫תמיד ליהקו אותי לתפקיד הבריון.‬
‫אמרתי, "טוב, זה נכון. אני כזה.‬
‫"אבל אני גם נחמד. יש בי גם רכות."‬
‫אם יאחדו בין השניים,‬
‫זו באמת דמות נהדרת.‬
‫ולא הייתה לי הזדמנות כזו, עד שהגיע "רוקי".‬
‫אבל המקור היה‬ ‫סטנלי רוזיולו ו"שליטי הרחוב",‬
‫שם רואים בריון קשוח…‬
‫מעיל אופנוענים, שיער שמנוני, סיגריה,‬ ‫אבל ממש חיבבת אותו.‬
‫דבר הוביל לדבר.‬
‫הציעו לי תפקיד, קיבלתי ביקורות טובות‬ ‫וכך הרווחתי 1,300 דולר,‬
‫וזה הספיק כדי לקנות מכונית‬ ‫ב-40 דולר ולנהוג…‬
‫במשך 11 ימים להוליווד.‬
‫- שדרות סאנסט‬ ‫בברלי דרייב -‬
‫האדם היחידי שהכרתי…‬
‫בלוס אנג'לס, היה הנרי וינקלר.‬
‫שהפך לכוכב גדול בתור פונז.‬
‫המכונית שלי התקלקלה בהוליווד פינת ויין.‬ ‫בום, היא נעצרה. זה כאילו היה נבואי.‬
‫האדם הראשון שהתקשרתי אליו היה הנרי.‬
‫"כן, אתה חייב לאסוף אותי.‬
‫"המכונית שלי התקלקלה.‬
‫"אני כאן, באמצע שדרות סאנסט."‬
‫אמרתי, "מיד אגיע."‬
‫נסעתי ולקחתי אותו,‬
‫ואת הכלב העצום ההוא.‬
‫כל הבגדים שלו נמצאים במכונית איכשהו,‬ ‫הוא יושב על מזוודות.‬
‫הוא לא יכול לקחת אותי לבית שלו,‬ ‫יש לי כלב ואישה.‬
‫הוא כיוון אותי למוטל כלשהו,‬
‫ונשארתי שם במשך שלושה לילות.‬
‫ואז מצאתי איזו חורבה, הרחק בוואלי,‬
‫ברחוב סמוך לשדרות בלבואה.‬
‫- הוליווד -‬
‫טוב.‬
‫הכירו לי את ג'ין קירקווד, המפיק הראשי, ו…‬
‫דיברנו והצגתי לו‬ ‫את הרעיון של "רוקי", ופיתחנו אותו.‬
‫והפלא ופלא, הוא יצא.‬
‫וזו הייתה סדרה של נסיבות שהן באמת…‬
‫קצת יוצאות דופן,‬ ‫כי היה לי ניסיון מוגבל מאוד.‬
‫אז זה היה…‬ ‫-יותר נכון, חסר ניסיון.‬
‫זה יצא משרשרת נפלאה של טעויות.‬
‫כן, אתה יודע, זה מפשט הכול.‬
‫הגעתי לשם לאודישן למשחק.‬
‫וזה לא ממש הלך טוב.‬
‫ובדרך החוצה, הדלת עמדה להיסגר,‬
‫נשענתי על הדלת ואמרתי,‬
‫"דרך אגב, אני כותב קצת."‬ ‫והוא אמר, "באמת? תחזור פנימה."‬
‫התחלתי לכתוב.‬
‫התחלתי לעשות משהו בהשראת "רחובות זועמים".‬
‫אני רוצה לכתוב על מפיונר,‬ ‫אני רוצה את הקטע של הרחוב הקשוח.‬
‫אני מתקתק, הכלב יושב על שולחן העבודה,‬
‫ואני עובד, מעשן סיגריות ושותה המון קפה.‬
‫וזה מתגבש.‬
‫זה עובד.‬
‫אבל יש…‬
‫בריונות בדמותו של רוקי.‬
‫וחברה שלי, שהקלידה את זה…‬
‫היא בכתה. "אני שונאת את רוקי.‬
‫"אני שונאת אותו. הוא אכזר.‬
‫"הוא מכה אנשים. הוא מרביץ להם."‬
‫אמרתי, "מה אם נגביל אותו?‬ ‫אולי הוא כמעט עשה את זה, הוא מסוגל,‬
‫"זה תפקידו, אבל הוא לא עושה את זה."‬ ‫"זה יהיה נחמד".‬
‫אמרתי, "אולי תהיה לו חברה או משהו?"‬ ‫"כן, זה נחמד."‬
‫אז חזרתי.‬
‫כתבתי את זה. "חברה. נחמד."‬
‫אבל הוא לא מתאגרף עכשיו.‬
‫הוא סתם בחור. אין עלילה אמיתית.‬
‫הוא סתם בחור, כאילו…‬
‫הוא בשולי החברה. בטלן.‬
‫הוא בטלן!‬
‫כעת אני חוזר ל"חופי הכרך", הוא טרי מאלוי.‬
‫בום. מרטי, סרט, "רחובות זועמים".‬
‫אתה מערבב אותם…‬
‫ומכניס את הסיפור שלך.‬
‫ואז הכול התחבר כשהוא הפך למתאגרף.‬
‫היו לי 106 דולר, השכ"ד היה 300.‬
‫הייתי בדילמה.‬
‫שמעתי את הזאב בדלת.‬
‫כתבתי את זה בשלושה ימים.‬
‫ואז כמובן חזרתי, ושכתבתי שוב ושוב.‬
‫אני מאמין שכשאני כותב,‬ ‫אין צורך לדאוג בקשר לחסרונות.‬
‫אני יודע שאולי 90 אחוז מזה חסר ערך,‬
‫אבל העובדה שיש לך התחלה, אמצע וסוף…‬
‫זה חשוב לי מאוד.‬
‫המפיקים אמרו,‬ ‫"אנו רוצים ללהק את ריאן אוניל,‬
‫"הוא אוהב להתאגרף. או ברט ריינולדס."‬
‫אמרתי, "לא. אני כותב את זה בשבילי."‬
‫הם אהבו את התסריט‬ ‫אבל התעקשו שלא ללהק אותך,‬
‫והציעו לך עוד ועוד כסף כדי שתלך, נכון?‬
‫נכון, זה הגיע ל-265 אלף דולר.‬
‫כדי שלא תופיע בסרט.‬ ‫-כן, כדי שאתרחק.‬
‫ידעתי שאם אמכור אותו,‬ ‫אפילו ב-500 אלף דולר…‬
‫ידעתי שלאחר שהכסף יגמר,‬
‫אכעס על ההתמסחרות שלי.‬
‫מה בריא יותר?‬
‫לחיות באשליה‬ ‫ולאחוז בשבב של תקווה שיכולת להיות אדיר…‬
‫או לקבל הזדמנות להיות אדיר,‬ ‫אבל לפשל ולהבין שאתה כישלון?‬
‫אז אני חושב שהדרך הקלה‬ ‫היא לחיות באשליה ולומר,‬
‫"אתה יודע, אם הייתי מקבל הזדמנות,‬ ‫הייתי מנצח את כולם."‬
‫נכנסתי לקרונוע ההוא בפעם הראשונה,‬
‫ברחובות הקרים של פילדלפיה.‬
‫וידעתי שזה רגע האמת.‬
‫והם אמרו, "סילבסטר, אתה מוכן?"‬
‫אמרתי, "לא.‬
‫"אבל רוקי מוכן."‬
‫- טליה שייר -‬
‫קרה משהו מופלא.‬
‫ידענו שהדבר הזה מתרחש.‬
‫כל השחקנים שרציתי, כולם פרשו.‬
‫והם הוחלפו בשחקנים מושלמים.‬
‫אפולו קריד,‬ ‫רק בחור אחד בעולם יכול לעשות את זה.‬
‫היה לו את הקול, הגודל, היהירות.‬
‫רצינו ללהק את קן נורטון‬ ‫אבל הוא פרש יומיים לפני כן וחשבתי, "אבוי…"‬
‫אני באמת מאמין בהתערבות אלוהית.‬
‫גם טליה שייר הייתה בחירה‬ ‫של הרגע האחרון, כי…‬
‫לא מצאנו את האישה המתאימה.‬
‫היא נכנסת…‬
‫וברגע שהדלת נפתחה‬
‫היה שם אור, בום.‬
‫ניגשתי אליה, היה לה שיער כחול-שחור ו…‬
‫עיניים שהביטו ככה.‬
‫אמרתי, "אני אוהב אותה.‬
‫"אני אוהב את הדמות הזאת…‬
‫"את הדבר הזה. יש כאן משהו.‬
‫"אין לי ספק. את אפילו לא צריכה להיבחן.‬
‫"את האישה הנכונה."‬
‫אותו הדבר קרה לאורך כל הדרך.‬
‫"רוקי" אינו סיפור על אגרוף בשום מובן.‬
‫זו דמות פשוטה של גבר…‬
‫סיפור אהבה.‬
‫…שאמור להיות ציני.‬
‫זה סיפור אהבה.‬ ‫-אבל הוא לא מסוגל.‬
‫סיפור אהבה.‬ ‫-הוא מקבל את החיים.‬
‫זה העניין, הוא…‬ ‫-תגיד את זה.‬
‫זה הגורל שלו.‬
‫הוא רוצה דבר אחד יותר מכול,‬ ‫לא להזדקן לבד.‬
‫תגיד את זה.‬
‫הבחור הצעיר ההוא לא הגיע למקום של אהבה.‬
‫הוא לא היה מסוגל לומר את זה בקול.‬ ‫-לא.‬
‫כן, אתה צודק.‬
‫לא יכולתי לומר את זה אז.‬
‫אני יושב שם ומחכה לעשות סצנה‬ ‫עם אדריאן על הקרח.‬
‫"תנחש מה? 300 ניצבים בוטלו."‬
‫"כמה יש לי?" הוא אמר, "אפס."‬
‫"וכמה זמן נוכל לצלם?"‬
‫"אולי שעתיים."‬
‫אמרתי, "ואו.‬
‫"אולי זה אפילו יותר טוב."‬
‫רוקי באמת מתבונן.‬ ‫הוא רואה דברים שאחרים לא רואים,‬
‫מנסה לחשוף אותה.‬
‫הוא בדק פגיעות, טיפוח…‬
‫שינוי צורה.‬
‫אז צריך להתחיל את הדמות כאן…‬
‫כדי להגיע לשם.‬
‫את יודעת איך התחלתי להתאגרף?‬
‫לא.‬ ‫-אבא שלי.‬
‫הוא לא היה חכם במיוחד.‬ ‫הוא אמר לי, "נולדת בלי הרבה מוח, אז…‬
‫"כדאי שתשתמש בגוף שלך." אז הפכתי למתאגרף.‬
‫את מבינה אותי?‬ ‫-כן.‬
‫למה את צוחקת?‬
‫אימא שלי אמרה בדיוק את ההפך.‬
‫מה היא אמרה? מה ההפך?‬
‫היא אמרה, "נולדת עם גוף לא משהו,‬ ‫אז תפתחי את המוח."‬
‫היא אמרה את זה?‬
‫אדריאן הייתה יוצאת דופן.‬
‫הוא כתב את האישה הזאת,‬
‫אישה שסבלה מדיכוי ומדחייה.‬
‫הוא הניף את אדריאן לרגע של חופש ושל יופי.‬
‫ושל אהבה.‬
‫מה שטליה עשתה…‬
‫היא הפכה את זה מסרט אגרוף לסיפור אהבה‬
‫כשהחבר שלה היה במקרה מתאגרף.‬
‫סוף כל סוף הייתה לו סיבה להילחם.‬
‫זה לא היה כסף.‬
‫זו גאווה.‬
‫אני רוצה שאת תהיי גאה.‬
‫אני רוצה שתגידי, "זה הגבר שלי."‬
‫ולכן הוא אמר בסוף,‬
‫"אני לא רוצה להיות סתם עוד בטלן בשכונה.‬ ‫לא אכפת לי לחטוף מכות,‬
‫"אני רוצה שאת תהיי גאה."‬
‫אני רק רוצה ללכת עד הסוף.‬
‫זה מה שאהבתי בדמות. הוא פשוט איכשהו…‬
‫תמיד שמר הכול בפנים. הוא לא חלק‬ ‫את הצער או את האכזבה שלו עם איש,‬
‫מלבד עצמו.‬
‫הפעם היחידה שהוא משחרר את זה…‬
‫זה כשמיקי עוזב את הדירה.‬
‫בסצנה נכתב שאני יוצא מהשירותים,‬
‫נראה מהורהר ויוצא אחריו.‬
‫אמרתי, "ג'ון, בבקשה, תעשה לי טובה.‬ ‫תמשיך לצלם ולהקליט…‬
‫"ונראה אם רוקי מסוגל‬ ‫לסכם את חייו בשתי דקות."‬
‫בפעם הראשונה שעשינו את זה,‬ ‫וזה היה נהדר, הבחור אמר…‬
‫"זה היה טייק?" אמרתי,‬
‫"זה היה טייק?‬
‫"זה היה…‬
‫"אלתור.‬
‫"לא אוכל לחזור עליו. זה אלתור."‬
‫האנרגיה לא נכונה. אתה יודע, זה…‬
‫"טוב, מה עשיתי קודם? הכיתי בדלת כאן?"‬
‫אמרתי, "לעזאזל, אתחיל שוב. מה עשיתי?"‬
‫ואז התחלתי לחשוב על אבא שלי.‬
‫תקשיב, אני רוצה להיות המנהל שלך.‬
‫אז נאלצתי לזרוק את הטייק הטוב ביותר.‬
‫אבל לא תוכל לקנות את מה שאתן לך.‬
‫כלומר, יש לי כאב וניסיון.‬
‫גם לי יש כאב וניסיון.‬
‫ולהחליף אותו ב…‬
‫משהו נפיץ אפילו יותר, היחסים שלי עם אבי.‬
‫הייתי זקוק לעזרתך לפני עשר שנים.‬
‫לפני עשר שנים…‬ ‫-כן.‬
‫לא עזרת לי. לא היה לך אכפת.‬
‫אם רצית עזרה…‬
‫אמרתי, אם רצית עזרה, למה לא ביקשת?‬
‫למה לא ביקשת ממני, ילד?‬
‫ביקשתי, אבל לא שמעת כלום.‬
‫כשכתבתי את זה, זו הייתה שורה אחת.‬ ‫וכשהגעתי לשם, אמרתי…‬
‫"אני צריך לדבר עליי.‬
‫"עליי.‬
‫"ואכניס את זה לגופו של רוקי."‬
‫אז הייתי בן 30 ואמרתי…‬
‫"אתה בא לכאן ומציע את זה?‬ ‫ובכן, עברתי את השיא שלי. איזה שיא?‬
‫"אני אשב שם, אקבל הזדמנות ואפול על הפנים."‬
‫כמו שחשבתי בסרט, שאני אפשל.‬
‫"למה לא היית פה כשהייתי זקוק לך?"‬
‫אם אוכל לקחת את התסכול שלי‬
‫ולהביע אותו‬
‫יש לי הרגשה מוזרה ש…‬
‫יש מיליוני אנשים‬
‫שסובלים מאותו תסכול, שפסחו עליהם…‬
‫התעלמו מהם.‬ ‫-אני רוצה להשיג את זה!‬
‫תהיה לצד הזירה כדי לראות?‬
‫כן? אתה רוצה לעזור לי?‬
‫אתה רוצה לראות…‬
‫לא יכולתי לומר את זה בפניו, זה היה…‬
‫כל כך לא מכבד.‬
‫ואתה לא רוצה דיאלוג.‬
‫כולם יניחו‬
‫שהקשיש הזה גמור.‬
‫ואז, בום!‬
‫הדלת נפתחת,‬
‫המוזיקה של ביל קונטי נשמעת.‬
‫ויש תקווה.‬
‫הנה זה, הדבר שכולם תמיד רצו,‬
‫אלו שגזלו מהם את ההזדמנות.‬
‫"קדימה. בוא, תחזור."‬
‫אלוהים.‬
‫בקולנוע הזה הייתה הבכורה של "רוקי".‬
‫"בכורה עולמית‬ ‫"רוקי" -‬
‫הקולנוע שבו הייתי סדרן.‬
‫הביקורת הראשונה מ"ניו יורק טיימס"‬ ‫של וינסנט קנבי הייתה קטלנית.‬
‫אז לא ידעתי למה לצפות.‬
‫הקרנו את "רוקי"‬ ‫במשך חמישה ימים לפני ההפצה.‬
‫זו הייתה הצגה יומית אחר הצהריים.‬
‫ישבתי שם איתו ולפתע הוא אמר, "שיט."‬
‫עשרים דקות לאחר תחילת הסרט,‬ ‫רוב הקהל יצא החוצה.‬
‫מנהלי האולפנים עשו…‬
‫התקפלתי בכיסא ואמרתי, "אוי, שיט."‬
‫איזה מבט מאוכזב. הוא אמר, "אוי, אלוהים."‬
‫הוא חשב שזה יהיה כישלון.‬
‫אז כשהסרט יצא, הביטחון שלי לא היה בשמיים.‬
‫כאן הייתה הבכורה של "רוקי".‬
‫אני זוכר שעמדתי מעבר לכביש במעיל גשם.‬
‫אחי אמר…‬
‫"זה יהיה היום הטוב ביותר‬ ‫או הגרוע ביותר בחייך."‬
‫אמרתי, "כן, זהו זה."‬
‫באמת, אם זה לא ילך, אין הזדמנות נוספת.‬
‫כשכולם היו בפנים,‬ ‫הלכתי לקצה האחורי של האולם ועמדתי שם.‬
‫זה כמעט כמו ציור דומם.‬
‫אף אחד לא זז. כולם מקשיבים לכל מילה.‬
‫כאילו, בום! מרותקים.‬
‫כשהוא מפיל את אפולו…‬
‫האולם כולו קם.‬
‫המפיקים ראו את זה ואמרו, "לכל הרוחות."‬
‫הקהל משתתף כאילו זה אירוע ספורטיבי אמיתי.‬
‫טשטשנו את הגבולות.‬
‫שמעו את הקהל מריע מבפנים,‬
‫ברחוב מחוץ לקולנוע.‬
‫פשוט הנחנו שהוא יעשה מעצמו צחוק‬ ‫בקרב נגד קריד.‬
‫אבל כשהוא מפיל אותו על הגב‬ ‫בסיבוב הראשון, התרגשות כזאת…‬
‫זה היה כמעט חסר תקדים.‬
‫אף אחד לא זוכר שרוקי הפסיד.‬
‫זה לא… הסרט בנוי כך שאתה מרגיש שהוא ניצח.‬
‫זה היה אחד הרגעים המפוארים,‬
‫של קהל שמגיב לדרמה על המסך.‬
‫- ארנולד שוורצנגר -‬
‫הסרט נפתח במקום הראשון. כולם אומרים,‬
‫"בסרט הזה יש לב.‬
‫"זה מרגש. זה גרם לי לבכות.‬
‫"זה נתן לי השראה."‬
‫לראות סיפור אגדה מתעורר לחיים,‬ ‫זה פשוט הדליק את הקהל.‬
‫משהו קרה, משהו קסום.‬
‫זו התמונה האחרונה שלו כאלמוני.‬
‫ולעולם לא יהיה עוד רגע פרטי.‬
‫והנה רוקי בעצמו, סילבסטר סטאלון!‬
‫פשוטו כמשמעו,‬ ‫רגע שבו החיים משתנים לחלוטין,‬
‫אבל לנצח.‬
‫כאילו, בום!‬
‫והזוכה הוא…‬
‫"רוקי".‬
‫כוכב "רוקי", סילבסטר "סליי" סטאלון.‬
‫קבלו בבקשה את סילבסטר סטאלון.‬
‫שיבחו אותו כשחקן, שיבחו אותו ככותב,‬
‫שיבחו אותו על החזון שלו וכל הדברים האלו,‬
‫ובום, שם הוא היה.‬
‫מרגע זה והלאה, הוא עשה הכול נכון.‬
‫לפעמים אני נקרע מהמחשבה על…‬
‫מהי המהות, והאם זה שווה את זה?‬
‫אני חש עצב עמוק, כי אולי אני מרמה את עצמי.‬
‫אני יושב, מתעשת וצריך רק להביט במראה.‬
‫אני ההתגלמות המוחשית‬ ‫של מה שקרה לרוקי, זה קרה לי.‬
‫בתוך שבוע אמרו עליי דברים‬ ‫שידעתי שלא אוכל לעמוד בהם,‬
‫ואז אמרו דברים ש…‬
‫שהיו…‬
‫כנראה…‬
‫קצת מכעיסים.‬
‫הפעם הראשונה ששמעתי על "רוקי"‬ ‫הייתה בפרסומת ברדיו.‬
‫"מדי פעם צץ שחקן חדש…‬
‫"והופך לאחת הסנסציות‬ ‫המדוברות ביותר בעסקי הקולנוע.‬
‫"זה היה מרלון ברנדו.‬
‫"זה היה אל פצ'ינו. זה היה רוברט דה נירו.‬
‫"והשנה, השחקן שכולם ידברו עליו,‬
‫"הוא סילבסטר סטאלון."‬
‫מי זה לעזאזל סילבסטר סטאלון?‬
‫ואז אני רואה פרסומת בטלוויזיה.‬
‫סטנלי מ"שליטי הרחוב" הוא סילבסטר סטאלון?‬
‫הוא השחקן הכי טוב שיצא מאז‬ ‫רוברט דה נירו ומרלון ברנדו? ואו, אוקיי.‬
‫היה די יומרני מצידך לצפות לככב בו,‬
‫כי הקריירה שלך עד אז‬ ‫הייתה תפקידים קטנים, נכון?‬
‫כן, נחמד מצדך אפילו לומר "קטנים".‬
‫אבל הרגשתי… ישו, אם אני אפול,‬
‫לפחות לתוך אלמוניות מקצועית…‬
‫רציתי לקבל את ההזדמנות‬ ‫לומר לעצמי, "ובכן, ניסית."‬
‫לפחות עשיתי סרט משפחתי טוב.‬
‫ההורים שלי ייהנו ממנו.‬
‫"רוקי" יוצא.‬
‫לאחר כמה חודשים, אביו של סליי מתקשר אליי.‬
‫"ג'ון, אוכל לבוא אליך?"‬ ‫הוא אומר, "יש לי תסריט."‬
‫"יש לי את רוקי האמיתי."‬
‫"מה זאת אומרת?"‬ ‫"כתבתי את רוקי האמיתי."‬
‫"כתבת סרט אגרוף?"‬ ‫"כן."‬
‫"נתת אותו לסליי?"‬ ‫"לא, אני רוצה שתקרא אותו.‬
‫"אולי תעשה אותו."‬ ‫"לא, פרנק…‬
‫"תן לסליי לקרוא אותו, אבל נדמה לי…‬
‫"שהתחום הזה מוצה."‬
‫הוא עדיין התחרה עם סליי.‬
‫הוא אמר, "אני כותב תסריט בשם 'סאני'".‬
‫סליי אומר, "על מה זה?"‬ ‫הוא אומר, "הבן של רוקי."‬
‫סליי אומר, "זה בלתי אפשרי, אבא.‬ ‫זו היצירה שלי."‬
‫נדמה לי שאבי קינא. אמרתי, "במה אתה מקנא?"‬
‫"הוא קרע את התחת.‬ ‫לא עזרת לו. הוא עשה את זה."‬
‫ההצלחה באמת עלולה להחריב משפחה.‬
‫ללא ידיעתי, הקריירה שלי‬ ‫בוטלה בן לילה כש"רוקי" יצא.‬
‫לפתע הפכתי ל"אחיו של רוקי".‬
‫זה היה קשה לו. אחי מאוד יצירתי,‬
‫והוא נפגע קשות מההצלחה שלי.‬
‫אף אחד לא ציפה ממנו להיות אייקון אמריקאי.‬
‫כשאתה מגשים את חלומך…‬
‫אתה מבין ש…‬
‫"זה לא החלום שלי. החלום שלי לא נעשה…‬
‫"זה לא התגשם כמו שחשבתי."‬
‫זה מגיע גם עם…‬
‫חזית סוערת.‬
‫אתה נלחם בה ללא הרף‬ ‫כי אתה מאוכזב. אתה אומר, "שיט…‬
‫"חשבתי שכשאגיע לפסגת ההר,‬
‫"יהיו שם…‬
‫"שמיים כחולים." זה לא ככה.‬
‫האוויר דליל.‬
‫אין יציבות.‬
‫אין שם הרבה אנשים, יש בדידות.‬
‫לפעמים פסגת ההר אינה טובה כפי שחושבים.‬
‫אני חושב שכשסטאלון התפרסם עם "רוקי"…‬
‫הוא לא ציפה לצד השלילי…‬
‫שעלול לקרות לסלבריטאי.‬
‫- דיינה!‬ ‫בבכורה של "פ.י.ס.ט." 1978 -‬
‫מהוליווד, זו "דיינה שואו"…‬
‫והוא לא ציפה שאנשים יגידו,‬
‫"טוב, תעשה זאת שוב. תוכיח זאת שוב."‬
‫ואתם מוזמנים למסיבה‬ ‫ביחד עם רוקי בעצמו, סילבסטר סטאלון.‬
‫זה הסרט השני שלך וכולם, כל העולם מחכה…‬
‫לראות מה יקרה עם סילבסטר סטאלון.‬ ‫-כן.‬
‫האם הוא הצלחה חד פעמית?‬
‫- רוקי‬ ‫מה הצעד הבא? -‬
‫מיד לאחר "רוקי",‬ ‫אנשים עשו ממני משהו שאולי…‬
‫גדול מכפי שהייתי צריך להיות.‬
‫מיד התחילו לפקפק ביכולת שלי.‬
‫קראתי תסריטים רבים,‬ ‫שום דבר לא היה מעניין. ואז הגיע "פ.י.ס.ט."‬
‫זו תהיה התרחקות אמיתית מ"רוקי".‬
‫סרט שעוסק בתנועת הפועלים האמריקאית,‬
‫בתפיסה של איגוד משאיות חזק מאוד.‬
‫זו אודיסאה נפלאה, אני מאמין.‬
‫בתקופה שלאחר "רוקי"‬
‫הוא התקשה להבין…‬
‫איך גם… אולי לחזור על זה,‬
‫ולהבדיל את עצמו מזה.‬
‫סטאלון, באותה עת, היה כוכב ענק.‬
‫- קולו של נורמן ג'ואיסון -‬
‫הדבר הראשון שהוא רצה לעשות‬ ‫זה לשכתב את הסרט.‬
‫רוב הבעיות בסרטים שלו,‬
‫קשורות לעובדה שיש לו את היכולת‬ ‫להרגיש מה עובד בסרט,‬
‫והוא מסוכסך עם האנשים‬ ‫שמועסקים על ידי האולפנים,‬
‫כדי ליצור את הדברים האלו.‬
‫הבעיה הגדולה של סליי,‬ ‫הוא לא רצה למות בסוף הסרט.‬
‫- קולו של ג'ו אסטרהש -‬
‫הוא עשה טעות גדולה.‬
‫הוא הרג את הגיבור בסוף,‬
‫ונתן לרוע לנצח.‬
‫אסור לעשות את זה. זה קורה הרבה במציאות.‬
‫אבל כשאנשים משלמים מכספם,‬
‫לפעמים הם אוהבים לראות את הצדק מנצח.‬
‫כדי לקדם את "פ.י.ס.ט."‬ ‫הוא התראיין ב"פלייבוי".‬
‫הוא אומר בהתנשאות שלדעתו,‬ ‫אין אפשרות שסרט שלו ייכשל.‬
‫שזה לא יקרה לעולם.‬
‫שבלתי אפשרי שסרט שלו ייכשל.‬
‫למרות החסרונות הערכתי את "פ.י.ס.ט."‬ ‫אבל מבקרים רבים לא הסכימו איתי,‬
‫וחוסר ההסכמה שלהם היה עלבון אישי לסילבסטר.‬
‫- ז.ב.ל. -‬
‫כשכתבו ש"פ.י.ס.ט." זה "ז.ב.ל",‬ ‫לקחתי את זה אישית.‬
‫נתתי את המיטב שבי בסרט הזה,‬
‫עבדתי קשה מאוד.‬
‫אז האנשים שב-500 מילים‬ ‫פוסלים לחלוטין את המאמץ הזה,‬
‫אשמח להיפגש איתם בסמטה לבחירתם.‬
‫ההצלחה של "רוקי" והטעויות ב"פ.י.ס.ט."‬
‫העניקו השראה משותפת לסילבסטר סטאלון‬ ‫ליצור סרט משלו.‬
‫כולו שלו. כתיבה, בימוי ומשחק.‬
‫במקור, "סמטת גן עדן"‬ ‫היה כמו אביו של "רוקי".‬
‫כתבתי את זה ב -1972.‬
‫ואף אחד לא רצה לגעת בו,‬
‫זה היה מוזר מדי.‬
‫אז כתבתי את "רוקי".‬
‫ואז רציתי לעשות את "סמטת גן עדן",‬ ‫עם עלילה נוספת בזירה.‬
‫אז חשבתי לעשות את זה פחות רציני מ"רוקי",‬
‫אלא ממש כמו קרנבל.‬
‫הגשם והצבעים והדמויות,‬
‫זה קצת יותר מקרב היאבקות רגיל.‬
‫בזמנו הייתי בחור צעיר שניסה לעשות משהו,‬
‫קצת שנון ומבדר.‬
‫לא ממש עשיתי מחקר,‬
‫ולא הבנתי שזה סרט נישתי מאוד.‬
‫זה לא מדבר לקהל הרחב, זה די מוזר.‬
‫שנת 1946, מוזיקה מוזרה, הכול מוזר.‬
‫הכנסתי את עצמי…‬
‫לאסון, והאסון הכה.‬
‫הוא לא ציפה ש"פ.י.ס.ט." ייכשל.‬
‫הוא לא ציפה שהמבקרים שהיללו את "רוקי"‬ ‫יקטלו באכזריות את "סמטת גן עדן".‬
‫הוא לא ידע להתמודד.‬
‫היו לו התפרצויות זעם.‬
‫הזמין מבקרים לקטטות.‬
‫לפעמים אני קם בבוקר ואומר, "יש לי את זה."‬
‫ולפעמים, "אין לי את זה.‬ ‫אני לא מרגיש את זה. זה לא קיים.‬
‫"אני טס על עיוור".‬ ‫זה כמו להיכנס לקרב ולומר…‬
‫"אני לא יודע."‬
‫פשוט למדתי שזה יעבור.‬
‫פשוט תחזיק מעמד.‬
‫אל תיפול להתקפי חרדה, תן לפחד…‬ ‫זה חלק מהעניין.‬
‫זה מה שהופך את זה למעניין, אתה פוחד מזה.‬
‫סיפור ההצלחה של הדמות רוקי בלבואה,‬
‫דומה מאוד לסיפור ההצלחה של הכוכב,‬ ‫סילבסטר סטאלון.‬
‫כיום סטאלון עסוק‬ ‫בליטושים אחרונים ל"רוקי 2"‬
‫ככותב, במאי וכוכב,‬
‫מבלי להביע חשש מהסכנות שטמונות‬ ‫בעשיית סרט המשך.‬
‫למעשה, כרגיל, סטאלון בטוח בעצמו.‬
‫ג'ון אבילדסן רצה לפרוש מ"רוקי".‬
‫הוא הולך לאחוזת פלייבוי,‬ ‫הוא משתכר ומשתמש בסמים.‬
‫במילים אחרות, הצד השלילי של ההצלחה.‬
‫זה לא הבחור הזה.‬
‫זה הבחור שממשיך…‬
‫לדחוף עוד ועוד, וסוחף את כולם איתו.‬
‫אדם ממש אידאליסטי.‬
‫ג'ון אבילדסן לא אהב את התסריט של "רוקי 2",‬ ‫אז אני ביימתי אותו.‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-תן הצהרה, רוקי.‬
‫אני לא יודע. אין לי מילים.‬
‫רוקי.‬ ‫-נא לזוז!‬
‫"רוקי 1" ו"רוקי 2" היו כל כך חזקים,‬
‫בגלל הדרך שבה סטאלון סיפר את הסיפור שלו.‬
‫הוא מכניס את סיפור חייו‬ ‫גם לרוקי וגם לאפולו קריד.‬
‫אפולו קריד זועם בביתו,‬ ‫מקריא מכתבי שנאה לאשתו.‬
‫זה בטח סילבסטר סטאלון שזועם באחוזה שלו,‬
‫וקורא ביקורת של פאולין קייל‬ ‫ל"סמטת גן עדן".‬
‫הוא שם תחת מיקרוסקופ את מושג הסלבריטאיות,‬
‫במידה כזו או אחרת.‬
‫העלילה, במידת מה, טובה מהראשונה,‬
‫כי היא עוסקת בנושאים מוכרים בהרבה.‬
‫רוקי היה מתבודד.‬
‫כעת יש לו אחריות מסוג אחר.‬ ‫יש לו אחריות ובעיות.‬
‫כל אחד בקהל נשוי או חושב להתחתן‬ ‫ויכול להזדהות עם זה.‬
‫סדרת "רוקי" לא נחשבת לסרטים לכל המשפחה.‬
‫אבל במרכזם מתקיימת‬ ‫מערכת היחסים שלו עם אדריאן.‬
‫המאבק בין מערכת היחסים והקמת המשפחה,‬
‫לבין העבודה שהוא חייב לעשות.‬
‫מתי הגעת הביתה? חשבתי שאתה בעבודה.‬
‫לא, אני…‬
‫אני כבר לא בעבודה, אני…‬
‫פיטרו אותי היום.‬
‫מה קרה?‬
‫האם אתה מוותר על הייעוד שלך…‬
‫עבור "הבטחה" שנתת?‬
‫מה תעשה?‬
‫לא יודע, אני…‬
‫חשבתי להתאגרף.‬
‫תוכל להיות מי שתרצה,‬ ‫אתה לא חייב להתאגרף יותר.‬
‫ובכן…‬
‫אני מתאגרף. לא הכי טוב, אבל זה…‬
‫המקצוע שלי.‬
‫רוקי, הבטחת לי שלא תתאגרף יותר.‬
‫רואים אותו בנקודת שפל,‬
‫הוא במרתף נוראי וקטן.‬
‫הוא שם מתחת לאור.‬
‫יש משהו בבחור הזה, ש…‬
‫הוא נועד לעשות משהו,‬
‫ומונעים את זה ממנו…‬
‫מהסיבות הלא נכונות.‬
‫כשהוא אומר,‬ ‫"לא ביקשתי ממך להפסיק להיות אישה,‬
‫"אל תבקשי שאפסיק להיות גבר,‬ ‫אני לא מסוגל."‬
‫הוא אומר, "אני אוהב את האישה הזאת.‬
‫"אבל היא לא תאהב את מה שאהיה,‬
‫"אם לא אנסה, לכל הפחות."‬
‫"רוקי 2" שוב זכה להצלחה מסחררת,‬
‫הוא הכפיל את ההכנסות‬ ‫של הסרט הראשון, זה פשוט עשה…‬
‫כלומר, כל העולם השתגע עליו.‬
‫אז כעת אנשים ממש הציקו לו.‬
‫סליי טיפס על הסולם…‬
‫במהירות רבה, לדעתי, בעסקי הבידור.‬
‫לשחקנים מועטים יש את המשמעת,‬
‫כדי להפיק ולביים.‬
‫אתה צריך לחשוב על זה 24 שעות ביממה,‬ ‫שבעה ימים בשבוע.‬
‫יצירת סרטים היא משהו שאני מבין ומוקיר.‬
‫אבל יש לזה מחיר גבוה.‬
‫כשאתה משקיע את כולך ביצירת סרטים,‬
‫משחק, כותב, מביים ומפיק באותה עת…‬
‫אין זמן למשהו אחר,‬
‫נותרות רק שאריות ממך למשפחה.‬
‫"מה קרה היום?"‬ ‫"לא בא לי לדבר."‬
‫זו המציאות. הבית שלך כמעט לא קשור למציאות.‬
‫זה מצב בעייתי מאוד.‬
‫כשאתה צעיר אתה רוצה למלא את הבית‬ ‫באמנות ובילדים. ובכן…‬
‫עכשיו הוא מלא.‬
‫הילדים עזבו את הבית.‬
‫ונשאר בך חלל ענק של…‬
‫זה פשוט כבר לא משרת אותך בתור…‬
‫מקור להשראה.‬
‫לא עברתי בגלל שרציתי עוד נוף יפה.‬
‫בכל פעם שמשנים את התבנית שמתרגלים אליה,‬
‫זה הלכה למעשה…‬
‫כדי להניע את התהליך מחדש.‬
‫קשה לעשות סרט המשך.‬
‫זה קשה יותר בכל פעם.‬
‫זה תמיד מתיש.‬ ‫אנשים לוחשים לך באוזן כל הזמן,‬
‫ואתה מקבל ביקורת.‬
‫ואתה אומר…‬
‫"האם העונג באמת יהיה שווה את הכאב?"‬
‫כל סרט הופך לקשה יותר,‬
‫כי אין לך את הרעננות…‬
‫של אמן רעב.‬
‫לפני "רוקי 3", עלה בי פחד.‬
‫אולי אני לא מה שהייתי. אולי זה קרה במזל.‬
‫אין בזה תשוקה.‬
‫זו עסקה טובה, זה כסף טוב, וכולי.‬
‫מתחילים להגן עליך.‬
‫הסוכנויות שומרות את זה וזה,‬ ‫ועושות את הסרט הזה. הולכים על בטוח.‬
‫מתישהו אתה מבין…‬
‫"אני לא עושה שום דבר טוב,‬ ‫כי אני מקשיב לאנשים אחרים."‬
‫אתה מתעורר לאחר שנים‬ ‫וחושב שניצחת, אבל זה לא נכון.‬
‫"רוקי 3" היה דוגמה לכך.‬
‫יש לנו מכוניות, יש לנו כסף.‬
‫יש לנו הכול מלבד האמת.‬
‫מהי האמת, לעזאזל?‬
‫אני פוחד! בסדר?‬
‫רוצה שאגיד את זה?‬ ‫רוצה לשבור אותי? אני פוחד!‬
‫מה?‬
‫מה? אף מתאגרף לא אומר…‬
‫"אני פוחד. אני פחדן."‬
‫ואז היא…‬
‫הופכת את זה.‬
‫"גם אני פוחדת. מותר לפחד."‬
‫ומתוך זה עשוי להגיע האומץ.‬
‫אולי האומץ שלא לעשות‬ ‫את כל הדברים שכולם אומרים…‬
‫שהמנהל אומר לך לעשות.‬
‫האנשים שמנהלים אותך.‬
‫אולי אומץ הוא דבר אחר. מה עם ללכת עד הסוף?‬
‫אמרתי, "סליי, תחזור להקשיב לעצמך.‬ ‫תסמוך על התחושות שלך."‬
‫כל החלטה שרציתי לעשות…‬ ‫למשל, רציתי ללהק את מיסטר טי.‬
‫רציתי את השיר "עין הנמר" של "סורבייבר",‬ ‫רציתי את האלק הוגאן.‬
‫ותמיד אמרו לי, "זה מגוחך."‬
‫אמרתי, "אני יודע. זה באמת מגוחך. אבל זה…‬
‫"תאטרלי. זה מעניין. זה שונה."‬
‫אני טוחן עבודה. אני טוחן וטוחן. אני רק…‬
‫עובד כדי לנצח את עצמי ואת הפחדים שלי.‬
‫אני נהיה אדיש לאיום של כישלון‬
‫כי אני יודע שלא משנה מה,‬
‫גם אם זו לא הצלחה גדולה,‬
‫עדיף לך להמשיך לדחוף את עצמך.‬
‫המסע ברובו סוער ומכוער,‬
‫אבל כדי להגיע לפסגה, צריך לעבור את זה.‬
‫אולי לא תגיע לשם,‬
‫אבל זה עדיף מלא לעשות דבר.‬
‫הוא ממשיך לרצות ליצור.‬
‫הוא לא יושב לנוח.‬
‫הוא לא רוצה לומר,‬ ‫"אני מתחרט. הייתי יכול, הייתי צריך.‬
‫"אילו רק הייתי עושה."‬
‫הוא תמיד ידע היכן הוא רוצה להיות.‬
‫זה לא מקרי.‬
‫הוא הפך לגיבור אקשן, זה היה מקרי.‬
‫רמבו המקורי היה רוצח מטורף.‬
‫הוא נפגע קשות במלחמה.‬
‫הוא חזר שבור.‬
‫הוא לא יכול לעשות דבר‬ ‫כדי להשיב לעצמו את אהדתה של אמריקה.‬
‫אמרתי, "אם אהיה מעורב בזה,‬
‫"אני רוצה לשכתב את התסריט,‬ ‫ואני רוצה שהוא ילך היישר לקצה."‬
‫להכניס לזה מעין אכזריות פראית…‬
‫שמזעזעת אפילו אותי.‬
‫עם פרצוף מעוות ו…‬
‫זעם.‬
‫אני לא צריך לחפש הרבה‬ ‫כדי להבין מאיפה זה בא.‬
‫אבא שלי היה רמבו במציאות.‬
‫שום דבר לא נפתר באופן מילולי.‬
‫זה היה בדרך כלל אולטימטום כוחני.‬
‫איך שאתה מסובב מזלג.‬
‫אם הוא אוכל ככה…‬
‫אתה יודע שתחטוף.‬
‫לא התעסקת עם הבחור הזה.‬
‫המבט הזה היה גנטי. הוא עשה…‬
‫ראיתי הזדמנות לעשות…‬
‫מה שנחשב בעיניי לסרט האקשן הטהור הראשון.‬
‫כלומר, הדבר הזה נעשה באופן קינטי.‬
‫יש כל כך הרבה תנועה,‬
‫שהדיאלוג לא מתנהל על ידי הכוכב.‬
‫הוא מתנהל על ידי טראוטמן ואחרים.‬
‫אתה באמת נמשך לתוך…‬
‫דמות של אדם מתבודד שמרגיש נטוש.‬
‫המשחק שלו הגיע ממקום עמוק בתוכו,‬
‫הרבה יותר עמוק ממה שכתוב על הדף.‬
‫הוא יודע לכתוב דיאלוגים שנונים וקצביים,‬
‫אבל הם גם נראים מאולתרים, במידה מסוימת.‬
‫לסליי יש כישרון מיוחד במילים שהוא כותב.‬
‫הן פשוטות, הן כנות.‬
‫יש כוונה בדברים שהוא כותב ואומר.‬
‫התחלתי לקרוא על יוצאי צבא ועל המילים שלהם.‬
‫על מצבים, על טראומות.‬
‫חשבתי, "ואו.‬
‫"אם אוכל לקחת…‬
‫"כמה חלקים‬
‫"מחייהם של 20 בחורים, ולערבב אותם…"‬
‫כי רמבו לא דיבר כבר שנים.‬
‫אז הדיבור שלו אינו שוטף.‬
‫זה יוצא בסערה.‬
‫זה נפלט.‬
‫אז אני זוכר‬
‫שמעתי סיפורים על בחור אחד.‬
‫הוא נכנס לסייגון, החזיק תיבת צחצוח נעליים.‬
‫"צחצוח, בבקשה. צחצוח."‬
‫אמרתי לא. הוא המשיך לבקש, כן.‬ ‫וג'ואי אמר כן.‬
‫והלכתי להביא כמה בירות.‬
‫והתיבה ממולכדת.‬
‫"הלכתי להביא כמה בירות.‬
‫"תיבת הצחצוח ממולכת, הבחור פותח אותה.‬
‫"ג'ואי, הגוף שלו פשוט התפוצץ."‬
‫לאחר מכן הוא אומר, "איפה הרגליים שלי?"‬
‫החבר שלי, הוא מרוח עליי.‬
‫הוא מכוסה בדם,‬ ‫אני מחזיק אותו כדי שלא יתפרק.‬
‫החזקתי אותו אבל המעיים שלו יצאו החוצה.‬
‫ואף אחד לא עזר!‬
‫אף אחד לא עזר. הוא אמר,‬ ‫"בבקשה, אני רוצה הביתה."‬
‫"איפה הרגליים שלי?"‬ ‫אי אפשר להמציא חרא כזה.‬
‫אי אפשר להמציא כתיבה כזאת.‬
‫לקח לי זמן לספוג את כל הסיפורים האלו.‬
‫ולהכניס אותם‬
‫אל תוך…‬
‫מונולוג מטורף‬
‫שלא היה בתסריט.‬
‫קראתי את הספר המקורי של דיוויד מורל.‬
‫האמירה של הספר היא שאם תיקח‬ ‫את מכונת ההריגה האכזרית הזו,‬
‫כשהמלחמה תסתיים…‬
‫להשאיר את המתג כבוי זה לא קל.‬
‫הקונספט הזה מושלך הצידה ב"משחק הדמים".‬
‫במקום שרמבו ירצח את החבורה‬ ‫הוא פוצע את החבורה, זה הרעיון של סטאלון.‬
‫בסוף, כפי שנכתב בתסריט המקורי,‬
‫אני נפגע מירי…‬
‫על ידי קולונל טראוטמן, ואני מת בהילוך אטי.‬
‫אמרתי לבמאי, "זה לא טוב."‬
‫אני לא רוצה שיוצאי מלחמת וייטנאם‬
‫יראו את הסרט הזה, יראו שיורים בי ויבינו,‬
‫"אז אין לי תקווה. כלום."‬
‫ועזבתי. והם צעקו שאם לא אחזור,‬
‫זו הפרת חוזה.‬
‫- שריף -‬
‫הקרינו אותו בלאס וגאס.‬
‫הביקורות היו כל כך גרועות,‬ ‫שהכניסו את הגרסה שאתם רואים.‬
‫כי באותה עת,‬ ‫עשרים אלף יוצאי צבא התאבדו מדי חודש.‬
‫אמרתי, "לא אהיה חלק מזה. ממש לא.‬
‫"וגם לא אהיה."‬
‫באמצע שנות ה-80 התחלתי‬ ‫לעשות את "רמבו", והדמות הזאת פשוט…‬
‫התחילה משהו.‬
‫הדבר הראשון שמבחינים בו הוא המבנה הגופני.‬
‫אני חושב שהדבר שהפך את סטאלון‬ ‫לכוכב מושלם בשנות ה-80,‬
‫זה שבעשור הזה הכול היה מופרז.‬
‫אבל הגוף שלו והכאוס שהוא עושה,‬ ‫הטבח שהוא עלול לבצע…‬
‫אנשים אהבו לראות אותו דוחף את עצמו.‬
‫אפילו כשזה היה כמעט פרודיה עצמית,‬ ‫אנשים צפו בזה, כי…‬
‫הוא היה הגרסה הקיצונית של עצמו.‬
‫ארנולד שוורצנגר היה התחרות היחידה שלו.‬
‫סליי הפך לרמבו ונכנס לזירה שלי.‬
‫לפתע הוא היה שרירי‬ ‫וכולם דיברו על הגוף שלו.‬
‫זה יצר תחרות, כמובן.‬
‫בשלב הזה היינו כמו ילדים קטנים.‬
‫למי יש סכינים גדולים יותר.‬
‫למי יש רובים גדולים יותר,‬ ‫ומחזיק אותם בזרוע אחת ו…‬
‫אתה יודע, ככה.‬
‫מי יותר שרירי, למי יש יותר מסת שריר.‬
‫למי יש פחות אחוזי שומן בגוף.‬ ‫כלומר, סיבות מטופשות למריבות.‬
‫עכשיו אנו נזכרים וצוחקים על זה.‬
‫למדנו את ההשפעה…‬
‫של השרירים. ההשפעה היא שזה אמין כפליים.‬
‫זה מה שבאמת העניק לסרטי אקשן‬
‫תנופה חדשה. דחיפה חדשה.‬
‫התעקשתי להפוך את הז'אנר הזה למשהו רווחי,‬
‫שיגיע לכל העולם.‬
‫וזה קרה.‬ ‫-יש משהו מפתה בסילבסטר סטאלון.‬
‫ממפסידן לאלוף.‬
‫…והעניקו לסטאלון תהילה עולמית ועושר רב.‬
‫סטאלון יודע שהוא הגיע למקום שבו נמצא,‬ ‫כי הוא יודע מה צריך כדי ליצור להיט.‬
‫- רוקי -‬
‫תמיד עקבתי אחרי סליי,‬ ‫תמיד הייתי צעד אחד מאחוריו.‬
‫הרווחים שלו היו גבוהים יותר,‬ ‫ולאחר שנה הגעתי לרווחים כאלו.‬
‫אבל עד אז הוא שוב הרוויח יותר, ככה זה היה.‬
‫הוא עלה עוד ועוד.‬
‫סליי לא יכול היה לעצור, באמת.‬
‫לא רק כשחקן או כבמאי, אלא ככוח בהוליווד.‬
‫אנשים תמיד אומרים לי, המעריצים שלך,‬
‫שצריך לבחור בין רוקי לבין רמבו.‬
‫זה מתסכל אותך בתור שחקן?‬
‫זו חרב פיפיות.‬
‫זה מתסכל, אבל זה שאפשר למצוא,‬
‫לא אחת, אלא שתי דמויות שמעוררות הזדהות,‬
‫כל כך אהובות…‬
‫אתה מבין שהגעת להישג יוצא דופן.‬
‫תמיד האמנתי בסרטי המשך,‬
‫כי במקרים רבים לא ניתן לספר סיפור בשעתיים.‬
‫למה לא להמשיך? אם הקהל מרוצה, למה לא?‬
‫- רוקי -‬
‫- רוקי 2 -‬
‫אסור לפסול סרטי המשך.‬
‫כי קשה פי עשר להמציא משהו,‬
‫שממשיך לשמר את העניין, הלהט והקסם.‬
‫אז ב"רוקי 3" וב"רוקי 4"‬
‫הדמות פחות דומה‬ ‫לסיפור האמיתי של סילבסטר סטאלון,‬
‫ודומה יותר לדמות קומיקס.‬
‫ולא רק שהוא דמות קומיקס,‬ ‫הוא כביכול נלחם ברשעים מקומיקס,‬
‫כאילו שזה נתלש מדפי קומיקס של "מארוול".‬
‫הסיכון האבסורדי של סרט הזה תופס שליטה.‬
‫זה לתת לקהל חוויה קיצונית של סטאלון,‬
‫בתוך גבולות המותג של "רוקי".‬
‫הוא נלחם, הוא מביים, הוא כותב.‬
‫הוא עושה הכול.‬
‫קשה לעשות את זה בסרט כל כך כוחני.‬
‫דולף לונדגרן, הוא ריסק אותי.‬
‫בהמשך אותו ערב לבי התנפח…‬
‫זה קורה כשהלב פוגע בחזה.‬
‫לחץ הדם שלי עלה ל-260.‬
‫הם חשבו שאני הולך…‬
‫"לדבר עם מלאכים."‬
‫מצאתי את עצמי בטיפול נמרץ, מוקף בנזירות.‬
‫חשבתי, "טוב. זה הסוף שלי."‬
‫דולף לונדגרן שלח אותי לבי"ח לתשעה ימים.‬
‫סיכמתי את זה ב"רוקי 4",‬
‫כשמכים אותך עד שאתה נופל…‬
‫ואתה מתפלל שמישהו יחבוט לך בסנטר,‬
‫כדי שתפסיק לסבול.‬
‫יש בתוכך קול קטן שאומר,‬ ‫"תן לי עוד סיבוב אחד."‬
‫אני מגזים. לכן היו לי חמישה ניתוחים בגב.‬
‫אתה אמור לדעת אחרי הניתוח הראשון בגב,‬ ‫שלא לעשות זאת שוב.‬
‫בטח אעבור עוד אחד, כי אני יודע…‬ ‫אני אומר שאפסיק, אבל ממשיך.‬
‫אני ממשיך. לא יודע למה, אבל אני ממשיך.‬
‫העולם שלי תמיד היה מלא בסערות.‬
‫כוחניות רבה.‬
‫אפשר לקרוא לזה אלימות.‬
‫אבא שלי היה בצבא, בחיל הפרשים.‬
‫אני לא יודע באיזה צבא הוא היה,‬
‫אבל היה חיל פרשים במלחה"ע השנייה‬ ‫לאורך גבול מקסיקו.‬
‫אז הוא למד לשחק פולו חובבני.‬
‫אז ביליתי הרבה זמן…‬ ‫הפכתי לפרש ושיחקתי קצת.‬
‫וזה משחק מרושע.‬
‫סליי הפך לשחקן פולו מצוין,‬ ‫הוא היה יכול להגיע לרמה גבוהה.‬
‫אם אבי לא היה מתעלל בו,‬
‫ולכן הוא פרש מפולו.‬
‫חזרתי לשחק כשהייתי בערך בן 40.‬
‫אמרתי, "אעשה את זה כמו שצריך.‬ ‫הפעם הצלחתי, אבא."‬
‫אקים לאבא שלי קבוצה של שחקנים מקצוענים,‬
‫ונשחק זה נגד זה…‬
‫בוולינגטון, המגרש הטוב בעולם.‬
‫סליי סטאלון מראה לעולם‬ ‫כמה הוא מיומן עם סוסים ומחבט,‬
‫כשהוא יוצא להרשים את אליטת הפולו.‬
‫יצאתי לשם. שיחקתי טוב.‬
‫אבא שלי… אנחנו צמודים זה לזה.‬
‫ואני מתכונן לחבוט.‬
‫אבא שלי…‬
‫חובט בגב שלי.‬
‫המכה הייתה כה חזקה…‬
‫נפלתי.‬
‫היה שם צוות צילום,‬
‫הסוס דרך עליי וכמעט הרג אותי.‬
‫אבל ראיתי את עצמי קם ומיד חשבתי…‬
‫וחשבתי, "הוא פשוט רכב משם."‬
‫היום חוויתי את הריגוש הטוב ביותר בחיי.‬
‫סוף כל סוף זכינו לשחק ביחד,‬
‫במשחק פולו איכותי כמו שהיה כאן היום.‬
‫שימו לב שהחבטה הלא ספורטיבית‬ ‫הראשונה והיחידה במשחק,‬
‫נעשתה על ידי אבא שלי לבן שלו.‬
‫זהו זה.‬
‫מאז לא חזרתי לשחק פולו.‬
‫מכרתי את הכול.‬
‫מכרתי את הסוסים, החווה, הטנדר.‬
‫וזה היה הסוף.‬
‫כשאנחנו נולדים…‬
‫אנחנו חמר רך.‬
‫ידו הקשה של הפסל מותירה בו משקעים.‬
‫וזו התבנית שלנו, זה מי שאנחנו.‬
‫אתה לא יכול לתקן את העיוותים האלו.‬
‫וזה מה שמפתח אישיות.‬
‫מעטים מצליחים להתגבר, זה דורש עבודה.‬
‫אני חושב שהכוונה שלו ב"רוקי 5",‬
‫הוא רצה לוודא שהוא לא יאבד לעולם…‬
‫את הזהות ואת המוצא שלו.‬
‫הוא רצה לחזור לשורשים שלו,‬
‫אבל אני לא חושב שהוא‬ ‫עשה את זה כפי שהוא קיווה.‬
‫בתקופת "רוקי 5" חשבתי…‬
‫אם אאבד הכול‬
‫האם אוכל לחזור לאחור…‬
‫ולהתחיל מחדש?‬
‫לא מבלי שמישהו יעזור לי.‬
‫הבנתי שאני גמור, לכן טומי…‬
‫חשוב יותר מהמשפחה שלי,‬ ‫כי הוא ישיב לי את התהילה.‬
‫זה היה כמעט אישי מדי.‬
‫הבן שלו, סייג', הוא הכניס אותו לסרט.‬ ‫הוא כתב לו תפקיד.‬
‫הוא רצה לתת לו את ההזדמנות‬ ‫שסליי התקשה להשיג.‬
‫איך כתבת את הסצנה במרתף עם הבן שלך?‬
‫הוא אומר, "אתה מושקע באגרוף,‬ ‫אבל אתה לא רואה אותי."‬
‫זה משהו שלקחת מניסיון שלך?‬
‫למרבה הצער, כן.‬
‫אמרת שאני מספר אחת בשבילך, אבל שיקרת.‬
‫שיקרת לי ושיקרת לאימא.‬
‫לא שיקרתי לך.‬
‫טומי היה זקוק לעזרתי.‬
‫גם אני.‬
‫ניסיתי לקחת‬
‫משהו שבאמת…‬
‫חבל לי שלא עשיתי אותו בחיים האמיתיים.‬
‫אבל לא הייתי מסוגל לעשות את זה במציאות.‬
‫ו…‬
‫אז לעתים קרובות עשיתי את זה באופן תאטרלי.‬
‫באופן קסום.‬
‫אם יש משהו שאתה רוצה להעביר הלאה,‬ ‫תעביר את זה לבן שלך, בשם אלוהים.‬
‫הנאום שלה…‬ ‫-הבן שלך אבוד.‬
‫…כשאני מאבד את הבן שלי‬ ‫ועובר התמוטטות עצבים,‬
‫"לא רציתי את זה,‬ ‫לא רציתי שנחזור למקום שבו התחלנו."‬
‫היא מפרקת אותי.‬
‫"תציל את הבן שלך."‬
‫יש בזה מן האמת. למרבה הצער…‬
‫יש לך דברים חשובים יותר ממשפחתך‬
‫וההשלכות הן…‬
‫די קיצוניות ומצערות.‬
‫אני מנסה להעביר את האמונות‬ ‫ואת התפיסות שלי, ש…‬
‫כל הפאר, ההערצה וההצלחה העולמית,‬
‫הם חסרי משמעות, כשאינך מצליח לישון בלילה.‬
‫כשאין אף אחד לצדך, כשאין לך בשר מבשרך.‬
‫ייתכן ש"רוקי 5" היה אישי מדי.‬
‫הקהל לא התחבר לזה בכלל.‬
‫אמרתי לאנשים,‬
‫"אל תצפו בחצי השני של ביוגרפיה על כוכב."‬
‫כי זה תמיד, "וכאן בפסגה,‬
‫"העולם היה בידיו, ואז…‬
‫"הישארו עמנו לנפילה."‬
‫סליי!‬ ‫-סליי!‬
‫אילו ידעתי שאני צריך לעשות‬ ‫עשרים וחמישה סרטים בחיי, זהו…‬
‫הבחירות שלי היו שונות.‬
‫לפתע אתה עושה פארסה.‬ ‫זו תפנית של 180 מעלות.‬
‫פארסה. זו אמנות מתה.‬
‫פארסה אינה באמת קומדיה. זה קצת…‬
‫זה מהיר נורא.‬
‫אתה יוצא מאזור הנוחות שלך,‬
‫ואתה עושה פארסה.‬
‫אתה ממש מסתכן.‬
‫אתה מבין?‬
‫אם אתה רעב, אתה תמיד מנסה להתרחב.‬
‫באופן טבעי סליי הרגיש,‬ ‫"אני רוצה להיכנס לקומדיות."‬
‫איזו מהן לקחה אותך הכי רחוק…‬
‫ממי שאני?‬ ‫-כן.‬
‫אין ספק.‬
‫זאת.‬
‫"עצור! או שאמא שלי יורה".‬
‫זה היה תסריט שהוצע לסוכן שלו ולסוכן שלי.‬
‫קראתי את התסריט ואמרתי,‬ ‫"לא אהיה אמין בתפקיד כזה.‬
‫"אבל לא אגיד שוויתרתי על זה."‬
‫מיד התקשרו מהאולפנים ואמרו,‬ ‫"ארנולד רוצה את התסריט."‬
‫סליי השתגע בגלל העובדה שרציתי לעשות את זה,‬
‫אז הוא התחייב לסרט ועשה אותו.‬
‫והשאר שייך להיסטוריה.‬
‫הוא עשה סרטים שלא היו הגיוניים עבורו,‬
‫או שלא נראו הגיוניים עבורו.‬
‫אלו סרטים שבהם הוא ממש סילבסטר סטאלון,‬
‫אבל הסביבה לא התאימה לו.‬
‫אני לא יכול לנתק את עצמי ממה שאני,‬ ‫וניסיתי לעשות קומדיות במשך זמן מה.‬
‫למרות שזו הייתה הרפתקה,‬
‫זה באמת היה מאמץ מבוזבז.‬
‫יכולתי לעשות דברים טובים עם הזמן שלי‬ ‫ואנשים התאכזבו מאוד.‬
‫הם אמרו, "אולי תעשה‬ ‫את מה שאתה אמור לעשות?"‬
‫לחזור לשורשים שלי, אפשר לומר.‬
‫ואז נתפסתי כאדם שממעט לדבר.‬
‫כשהייתי פחות מילולי ויותר כוחני,‬
‫הייתי מפורסם יותר.‬
‫הוא באמת דמות אקשן מגודלת שממש לא מדברת.‬
‫הוא גיבור בסרט אקשן.‬
‫הסרט הזה בכלא, סרט אחר ברכבת.‬
‫עד השלב שבו אמרתי, "טוב, רק אקשן."‬
‫"מה אתה עושה?"‬
‫הוא הפסיק לגלם דמויות חלשות אופי,‬ ‫וחזר להיות המנהיג.‬
‫"קופלנד" החזיר אותנו לזה.‬
‫לא נהניתי מזה יותר.‬ ‫הרגשתי שהאתגרים שלי הם פיזיים,‬
‫ולא קשורים לעבודה על הדמות‬
‫כשאתה תלוי לחלוטין ביכולת המשחק שלך.‬
‫אז חשבתי, "אני חייב לעצור קצת.‬ ‫אני חייב לנסות לעשות…‬
‫"לחזור למה שאני נהנה לעשות,‬ ‫לאינטראקציות עם שחקנים אחרים."‬
‫"מירמקס" פנו אליי עם "קופלנד" ואמרו,‬ ‫"זה יהיה קשה.‬
‫"כי תצטרך לנתק את עצמך לחלוטין‬
‫"מהכלים שבהם השתמשת‬ ‫בעשר השנים האחרונות, כלומר…‬
‫"אתה צריך לעלות 15 ק"ג.‬
‫"אתה צריך להיות מאוד צייתן, חנפן, ביישן."‬
‫הגיע זמני להתהפך.‬
‫באמת להוציא החוצה את מה שיש לי בפנים.‬
‫זו ההזדמנות לקבל יחס של שחקן רציני?‬ ‫-ובכן, אני רוצה את היכולת לדעת,‬
‫שקיבלתי הזדמנות לעבוד עם שחקנים גדולים‬ ‫ולראות אם אצליח בזכות עצמי.‬
‫סליחה, מו.‬ ‫-מצטער, הוא פשוט נכנס.‬
‫מצטער שנכנסתי כך, אבל…‬
‫כשאני עושה סצנה עם דה נירו,‬
‫חיכיתי לסצנה הזו כבר 20 שנה.‬
‫כולם אמרו,‬ ‫"זה יהיה מרחץ דמים. זה יהיה נורא."‬
‫מה זה? באת אליי…‬
‫ואני אומר את הטקסט שלי,‬
‫ואני מרגיש שבובי לא נותן לי מספיק "בובי".‬
‫ממש רציתי שהוא יכנס בי, בדמות.‬
‫באמת רציתי שהוא ייתן לי‬ ‫את המכה החזקה שאני צריך,‬
‫כדי שארגיש שאני…‬
‫משחק את הדמות כראוי.‬
‫אני צריך לצאת מהחדר הזה מרוסק.‬
‫אמרתי, "אני אסטה מהטקסט.‬
‫"אנסה לעצבן אותו."‬
‫אז אנו עושים את הסצנה‬ ‫ומגיעים לשורה האחרונה,‬
‫"אני לא יכול לעזור לך יותר."‬
‫אני יודע שהוא חושב, "טוב, סיימנו".‬ ‫אמרתי, "רגע. חכה.‬
‫"אמרת…‬
‫"שאם אצטרך עזרה, אתה תהיה כאן.‬ ‫אוכל לבוא לכאן…"‬
‫הוא אומר, "היי, זה נגמר. הכול נגמר. "‬
‫"לא, אבל זה לא נגמר.‬ ‫עשיתי את מה שרצית שאעשה.‬
‫"עשיתי בדיוק את מה שביקשת.‬
‫"עכשיו אתה אומר שזה כבר לא משנה?‬
‫"תן לי הזדמנות, תקשיב לי."‬
‫הוא אמר, "שתוק, חירש מזוין!"‬
‫תקשיב לי, חירש מזוין.‬
‫הצעתי לך הזדמנות כשיכולנו לעשות משהו,‬ ‫הצעתי לך להיות שוטר.‬
‫ופישלת!‬
‫פאק, כן.‬
‫תודה, בובי.‬
‫אבל זה נכשל.‬
‫זה לא הלך טוב.‬
‫הוא סוחף את הסרט,‬
‫אבל באמצעות הפן הפיזי של הדמות.‬
‫לכל שאר הדמויות יש נאומים מרגשים.‬
‫הכול תלוי בפרטי הפרטים של…‬ ‫בדקויות של אפיון הדמות.‬
‫משהו לגבי האיפוק של סטאלון.‬
‫הוא משחק משהו עמוק בפנים.‬
‫הלוואי שג'יימס מנגולד היה‬ ‫מאמין יותר במה שסטאלון עשה.‬
‫כי יש סיבה שהעצב הזה קיים.‬
‫אני חושב שהסרט מאכזב אותו.‬
‫הוא לא קיבל את ההערכה‬ ‫שהיה ראוי לה בסרט הזה.‬
‫זה תסכל אותו.‬
‫התחלתי לעבור תהליך של התפכחות.‬
‫אמרתי, "אולי זה מעבר טבעי להתבלות."‬
‫אולי זה המסע. לא כולם יכולים להיות…‬
‫אתה יודע, בשיא יכולתם לנצח.‬
‫הבנתי שבאותו שלב‬
‫חשוב להישאר במסלול שלך,‬
‫להפוך למומחה.‬
‫כמו אמן.‬
‫יש לך סגנון. אתה רותקו.‬
‫ואיש לא יכול לעשות את רותקו‬ ‫יותר טוב מרותקו.‬
‫כולם אומרים, "הו…‬
‫"נוכל לעשות ספקטרום מלא,‬ ‫נוכל להיות כל דבר."‬
‫לא נכון.‬
‫יש לכם חולשות מסוימות וחוזקות נהדרות,‬
‫ויש להתמקד בחוזקות.‬
‫אל תנסו לעשות שייקספיר…‬
‫כשאתם נראים כמוני.‬
‫יש לו שתי דמויות שתמיד יוכל לחזור אליהן‬
‫כדי לקבל את ההערצה,‬
‫את תחושת הלגיטימיות שהוא מרגיש שאיבד.‬
‫הוא יוכל לקבל את זה בחזרה‬ ‫בכל פעם שישחק את רוקי ואת רמבו.‬
‫הדמויות האלו תמיד יהיו שם בשבילו.‬
‫הוא תמיד יוכל לחזור לשם כדי להתאפס.‬
‫בסרט כמו "רוקי 6"‬
‫שעבורי…‬
‫זו הגאווה הגדולה ביותר בקריירה שלי.‬
‫כי אנו ממשיכים את "רוקי 5"‬
‫לאחר 19 שנה.‬
‫רוקי פספס דור שלם.‬ ‫הם גדלו, אין להם מושג מי הוא.‬
‫הדמות הזו חשובה לי ולאנשים רבים,‬
‫ולעזוב אותה…‬
‫בטון צורם, זה הרג אותי.‬
‫אז ביליתי שעות ארוכות‬ ‫בכתיבה ובשכתוב של רוקי בלבואה.‬
‫המפיק אומר, "על גופתי המתה.‬ ‫אמרתי לך, זה לא יקרה."‬
‫הלכתי לאולפנים.‬
‫דחו אותי שוב ושוב.‬ ‫"רוקי גמור ואתה גמור." זה היה קשה.‬
‫איש לא רצה לעשות את זה.‬
‫הם צחקו. הם אמרו…‬ ‫אפילו אשתי אמרה, "בבקשה, לא."‬
‫אבל היא לא ממש הבינה לאן אני חותר,‬
‫לא עשיתי סרט אגרוף.‬
‫עשיתי סרט על…‬
‫איך להתמודד עם המשך הדרך, כש…‬
‫הדברים שאתה הכי אוהב עזבו אותך.‬
‫אני משתמש בזה באופן סמלי‬ ‫עם מותה של אדריאן.‬
‫כשיש לך הרגשה איומה בבטן,‬
‫שחייך לא היו שלמים.‬
‫ואתה לא יכול להמשיך בלי…‬
‫לא השגת את מה שחשבת שאתה צריך להשיג.‬
‫לא אהבת אותה מספיק, לא נתת כבוד לאנשים.‬
‫לא אמרת תודה. דיברת על הדברים האלו במרתף.‬
‫וזו חרטה.‬
‫אמרתי, "בנאדם, יש לי הרבה מזה."‬ ‫ועל זה הסרט מספר.‬
‫הוא נלחם כדי לטהר את עצמו מכאב.‬
‫מהעבר.‬
‫הוא אומר, "אני רוצה להחליף כאב ישן‬ ‫בכאב חדש." כלומר, אני רוצה לחטוף מכות…‬
‫ואולי אשכח‬
‫מהדברים במרתף.‬
‫דיברתי עם הבן שלי על מהות העתיד.‬
‫וחשבתי שהחיים בלתי מנוצחים,‬ ‫אי אפשר להביס אותם.‬
‫עליך רק להגן על עצמך.‬
‫זו ההשראה למשפט…‬
‫"איש לא מכה חזק יותר מהחיים."‬
‫יש לי הרגל שבו…‬
‫אני מוסיף מילים.‬
‫אנחנו עושים את הסצנה,‬ ‫אנו כמעט מסיימים אותה והם אומרים…‬
‫"למה הוספת את המילה הזו?‬ ‫זה היה בסדר קודם."‬
‫זה הטייק היחידי שהיה עקבי לכל אורכו.‬
‫זה פשוט.‬
‫המסר הוא…‬
‫פשוט מאוד.‬
‫וזה לא, כאילו…‬
‫היסטרי.‬
‫פעם כל גופך נכנס לכאן.‬
‫הנפתי אותך ואמרתי לאימך…‬
‫"זה יהיה הילד הטוב בעולם.‬
‫"הילד הזה יהיה טוב יותר מכולם."‬
‫אתה רואה שהוא מדבר מאהבה.‬ ‫הוא אוהב את הילד הזה.‬
‫העולם הוא לא רק שמש וקשת בענן.‬
‫זה מקום אכזר ומסוכן ולא משנה כמה אתה קשוח,‬
‫הוא יפיל אותך על הברכיים‬ ‫וישאיר אותך שם לתמיד, אם תרשה לו.‬
‫לא אנחנו ולא אף אחד…‬
‫לא מכים חזק כמו החיים.‬
‫אבל לא משנה כמה חזק אתה מכה.‬
‫משנה כמה חזק תחטוף ותמשיך להתקדם הלאה.‬
‫כמה אתה מסוגל לספוג ולהמשיך להתקדם הלאה.‬
‫תמיד רציתי לקחת את "רוקי 1"‬
‫ולאחד אותו עם הסרט הזה.‬
‫ולהראות כמה מהר החיים חולפים.‬
‫החיים הם חיבור עד גיל 40,‬ ‫ולאחר מכן הם חיסור.‬
‫הילדים שלך עוזבים את הבית,‬
‫החברים שלך מתקדמים הלאה.‬ ‫חלקם מתים. העבודה הייתה ואיננה.‬
‫איננה. היא אבדה.‬
‫יש שורה בסרט…‬
‫"אני שמח שהוא נולד,‬ ‫כי כעת אחיה דרך עיניך." כאילו…‬
‫זה מה שאבות מחפשים בילדיהם.‬
‫זו שלוחה של… זו פיסה של נצחיות.‬
‫כל עוד הוא חי, הזיכרון שלך יחיה,‬
‫כי עשית משהו נכון. אתה מקווה לזה.‬
‫- סייג' סטאלון‬ ‫1976-2012 -‬
‫יש לך סדרת "רוקי" מצליחה‬ ‫ויש לך סדרת "רמבו" מצליחה,‬
‫אבל לאחר ההצלחות,‬ ‫בשלב כלשהו אנשים אומרים לך,‬
‫"אולי אתה מבוגר מדי לתפקידים האלו."‬
‫ולפתע הסוכן שלך אומר,‬ ‫"אולי לא נוכל לעזור לך."‬
‫זו צומת דרכים.‬
‫טוב, אני מקשיב להם, או…‬
‫"איך אתה מרגיש?‬
‫"אתה עדיין מרגיש תחרותי? האם יש…"‬
‫כפי שרוקי היה אומר, "דברים במרתף"?‬
‫אמרתי, "כן, אבל אני רק צריך‬ ‫לעשות דברים שמתאימים לגילי."‬
‫ואז חשבתי על "בלתי נשכחים".‬
‫הלכתי למופע "תחיית רוקנרול".‬
‫אמרתי לאשתי, "אלוהים, הם אדירים."‬
‫ואשתי מסתכלת עליי.‬
‫אמרתי, "זה ישתפר."‬
‫בום. יוצא איזה בחור, מכנסי דוקרס.‬
‫מכנסיים רפויים מאריג קנבס‬ ‫שהוא ישב עליהם כל כך הרבה זמן,‬
‫מאחור זה נראה כמו אקורדיון מזוין.‬
‫לעזאזל, זה גאוני.‬
‫כל הכרטיסים נמכרו.‬ ‫האמנים על הבמה… גמורים.‬
‫אבל העובדה שאלפי אנשים באו‬
‫כדי לראות אוסף‬
‫של כוכבים לשעבר…‬
‫אמרתי, "חייב להיות כאן משהו."‬
‫אמרתי, "אעשה את זה עם שחקני אקשן."‬
‫וזה…‬
‫הפך את זה לאירוע.‬
‫בניגוד לסטאלון ב"בלתי נשכחים",‬
‫"הוא הבלתי נשכח." לא.‬
‫הוא חלק מקבוצה שפעם הייתה נהדרת.‬
‫"שיט.‬
‫"רק מתוך סקרנות מורבידית…‬
‫"אני חייב לראות את זה."‬
‫איזה רעיון נהדר.‬
‫המון גיבורי אקשן…‬
‫משנות ה-80, ה-90, תחילת שנות ה-2000.‬
‫כולם ביחד, נזרקים לאותה הקלחת.‬
‫יש משהו בכך שסטאלון, בגיל הזה,‬ ‫מקבל את הניסיון שלו.‬
‫שהוא שרד כל כך הרבה זמן,‬ ‫אני לא יודע אם הוא…‬
‫הוא עדיין צריך להיות בחיים? אני לא יודע.‬
‫זה לא נדיר שגיבור אקשן נפצע בצילומים.‬
‫אבל אני חושב שברור שסליי‬ ‫לקח את זה עד לקצה.‬
‫לדעתי זה היה מוגזם.‬
‫המשפחה הייתה שם כל הזמן,‬
‫היה להם קשה.‬
‫כי הייתי כל כך לחוץ וחבול‬
‫וברונכיטיס ופטרת וצוואר סדוק.‬
‫זה לא נגמר.‬
‫אז הם לא נהנו מזה.‬
‫הוא עבד בלילות, הוא לא ישן בכלל.‬
‫גם הלילה הוא עובד שוב.‬
‫הוא צריך להגיע הביתה, ועובר ניתוח דחוף.‬
‫למען האמת,‬ ‫לא התאוששתי לחלוטין לאחר…‬
‫"בלתי נשכחים 1".‬ ‫זה דפק לי את הגוף, לא חזרתי לעצמי.‬
‫מעולם לא.‬
‫אתה אומר, "זה שווה את זה?"‬
‫אתה עושה את זה כדי שיאהבו אותך?‬
‫באמת? זה כמעט כמו ילד שזקוק…‬
‫לליטוף בראש מאביו. לעידוד תמידי.‬
‫אבל זה נכון.‬
‫הסרט הזה נשאר איתך לזמן רב. למה?‬
‫- האריה בחורף -‬
‫הסרט הזה מזכיר לי את אבי.‬
‫מעולם לא קראת לי. לא אמרת את שמי.‬
‫הייתי הולך, הייתי זוחל.‬
‫הייתי עושה הכול.‬
‫זו לא אשמתי.‬
‫לא יאשימו אותי.‬
‫זה סרט…‬
‫מיוחד במינו.‬
‫הוא מתמקד בדבר…‬
‫שבאמת נמצא בבסיס של הצורך.‬
‫הצורך האנושי.‬
‫אהבה.‬
‫אהבה הדדית.‬
‫אתה לא שלי!‬
‫אנחנו לא מחוברים.‬
‫אני מתכחש לך.‬
‫לא תקבלו את הממלכה שלי.‬ ‫לא אשאיר לכם דבר ואאחל לכם מגפה!‬
‫הלוואי שכל ילדיכם ייוולדו מתים!‬
‫כשאתה חווה דחייה…‬
‫האהבה היא גורם רב עוצמה.‬
‫לא קיבלתי הזדמנות, באמת.‬
‫בילדות שלי, הכול היה…‬
‫זה לא היה טוב.‬
‫אז בעולם שלי, עולם הסרטים של סטאלון‬
‫מה שקורה במצב נורמלי…‬
‫יכול לקרות. שמתאגרף לוזר יהפוך למנצח.‬
‫התברכתי ביכולת להסיט את המרירות הזו‬
‫לתוך מה שהייתי רוצה…‬
‫מה שהייתי רוצה שיקרה.‬
‫הלוואי‬
‫שהיה לי אבא כמו רוקי.‬
‫אתה יכול לצלם את עצמך, תראה.‬
‫יפה מאוד.‬ ‫-נכון שזה מדהים?‬
‫אמרתי, "אבא גוסס.‬
‫"הוא עומד למות ולא דיברת איתו המון זמן."‬
‫אז אני אוהב אותך.‬
‫כל טוב.‬
‫כן.‬ ‫-הנה פרנק.‬
‫ארגנתי שהוא…‬
‫יהיה עם אבי כמה שבועות לפני מותו.‬
‫בוא הנה, בן.‬
‫זה היום הטוב בחיי.‬
‫אני אוהב אותך, אבא.‬
‫הוא על ערש דווי.‬
‫הוא אומר, "אתה יודע, סליי…"‬ ‫אמרתי, "כן, אבא." הוא אומר…‬
‫"אתה צריך ללמוד לאהוב ולסלוח לאנשים."‬
‫אמרתי, "באמת?"‬
‫"סתם חשבת על זה עכשיו,‬ ‫כשמלאכים מזוינים עומדים ללחוש באוזנך?"‬
‫הוא אומר, "כן, אתה צריך ללמוד…"‬ ‫הוא מתחיל לצחוק.‬
‫אמרתי, "ממזר שכמוך."‬
‫עכשיו אתה אומר לי להיות נחמד,‬
‫כאילו שהייתה לך הארה בדרך החוצה?‬
‫הוא אמר, "כן, נכון."‬
‫"זכור את המילים האלו, ממזר קטן."‬ ‫אמרתי, "תודה."‬
‫הילדים שלי… זה מרגש אותי מאוד.‬
‫החרטה תמיד קיימת.‬
‫אני…‬
‫יכולתי ללמוד הרבה יותר‬
‫אם לא הייתי כל כך שקוע בעצמי‬
‫והתעסקתי עם אנשים אחרים.‬
‫אתה חושב על…‬
‫מה היית צריך לעשות בגיל הזה.‬
‫ועכשיו…‬
‫הם בגיל הזה.‬
‫מה פספסתי? הלכתי לעשות…‬
‫סרט מטופש‬
‫במקום לעשות את החיים שלהם.‬
‫הם גורמים לי להיות מאושר וגם עצוב מאוד.‬
‫הם מביאים לי…‬
‫רגש.‬
‫נאלצתי לאבד את זה כמעט…‬
‫כדי לכבד את זה.‬
‫אז לאהוב את הילדים שלי כעת,‬
‫ובאמת לחשוב ולהעריך את הזמן…‬
‫ישו.‬
‫זה כל כך…‬
‫קשוח ואכזרי.‬
‫זה מתגנב אליך ואומר, "טוב, זמנך תם, סליי."‬
‫"כרגע נולדתי."‬
‫"לא."‬
‫עכשיו זה עניין של…‬
‫אני רוצה להיות הלהטוטן.‬
‫להטוטן ממש טוב. אתה יודע, רק…‬
‫משפחה, חיים, ילדים, אישה. אתה יודע?‬
‫אמנות… פשוט הכול, רק באיזון.‬
‫יש פתגם ישן שאומר ש…‬
‫הילד הופך…‬
‫לאביו של הגבר.‬
‫והילדים שיצרתי, רוקי ורמבו,‬
‫הפכו כעת לאבא שלי.‬
‫הם מטפלים בי.‬
‫היופי ביכולת לגלם את שני אלו…‬
‫הוא שזה הספקטרום השלם של החיים.‬
‫משולל הזכויות.‬
‫זה שאין לו חברים. בודד.‬
‫וזה שנמצא כאן ומוקיר הכול.‬
‫הוא אוהב את האנושות, ונאהב על ידי האנושות.‬
‫יש לי חיבור טוב עם שניהם.‬
‫חייתי בעולם של מוות.‬
‫ניסיתי לבוא הביתה.‬
‫רמבו נפצע אנושות.‬
‫ועכשיו הוא חזר הביתה,‬ ‫כדי לשבת בכיסא הנדנדה של אביו.‬
‫הוא רואה את חייו מתפוגגים לנגד עיניו.‬
‫התחלתי‬
‫להתחרט על הרעיון‬
‫שזו הדרך שבה הלוחם הזה מגיע לסופו.‬
‫כשמתרחקים ממנו,‬
‫הכיסא לא נע.‬
‫ביקשתי שיעשו בהדמיה ממוחשבת,‬
‫שהכיסא עדיין ינוע מעט.‬
‫אז הוא עדיין חי.‬
‫אבל כשצילמתי, זה לא היה כך.‬
‫ואני מאמין שאנו לא רואים את הגיבורים שלנו‬
‫מתים‬
‫לנגד עינינו, שתמיד יש…‬
‫איזו תכונה מיסטית בהם.‬
‫הבנתי שרמבו…‬
‫לעולם לא יהיה לו בית.‬
‫זו הטרגדיה של הדמות הזו.‬
‫בלי בית‬
‫בלי המשפחה הזו, בלי אהבת אישה או ילדים…‬
‫מה זה?‬
‫אלו רק…‬
‫תמונות.‬
‫דמויות קולנועיות של משהו‬ ‫שמעולם לא היה קיים.‬
‫אלו לא החיים.‬
‫אלו יצירות אמנות.‬
‫אלו תצורות של דמיון.‬
‫זה אמיתי.‬
‫זה חי, נושם, מת ומדמם.‬
‫וכדאי לשמור על זה.‬
‫אבל אם אין לך הכוונה,‬
‫ועליך לעבור את החיים‬ ‫כשמזלזלים בך לאורך כל הדרך‬
‫זה משאיר בור.‬
‫והבור הזה לא מתמלא לעולם.‬
‫מה שאני יכול לעשות,‬ ‫זה למלא אותו באמצעות דמיון.‬
‫אני רוצה להראות תקווה.‬
‫אני בעסקי התקווה.‬
‫ואני שונא סופים עצובים. סליחה.‬
‫תירה בי.‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר-און‬