Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- מיי מרטין: מתוק מעז -‬
‫אלוהים! מאמא מיה, מיי! בחיי!‬ ‫-סליחה.‬
‫יופי.‬
‫מרשמלו?‬ ‫-לא, אני בסדר.‬
‫גומייה?‬ ‫-בטח, אני אקח אחת.‬
‫בסדר.‬ ‫-תודה.‬
‫שעת סיפור.‬
‫נחמד. טוב, אני אתיישב בנוחות.‬ ‫-בסדר.‬
‫מיי, החלפתי את שלי לא ממזמן.‬
‫אני מקווה שגיבית את התמונות מהחתונה שלך.‬
‫אתה יכול להציג אותי?‬ ‫-בסדר.‬
‫תוכל לעשות את ה"ועכשיו"?‬ ‫-ה"ועכשיו"? טוב, הבנתי.‬
‫תודה.‬
‫ועכשיו, בבקשה מחאו כפיים,‬
‫וקבלו לבמה את האחד.ת והיחיד.ה,‬
‫מיי מרטין!‬
‫היי!‬
‫מה שלומכם?‬
‫היי.‬
‫טוב לראות אתכם.‬
‫אלוהים. זה הכי טוב.‬
‫תודה רבה שבאתם.‬
‫מה… בסדר.‬
‫יש לי כל כך הרבה מה לספר לכם, באמת.‬
‫איך קוראים לכולם? שנתחיל ב…‬
‫בספירה לשלוש, שכולם יגידו את שמם.‬ ‫מוכנים? אחת, שתיים, שלוש.‬
‫שלום, אני מיי.‬
‫אני כל כך נרגש.ת‬ ‫להיות עכשיו בקנדה. אני באמת…‬
‫אני קנדי.ת. אני מאוד קנדי.ת.‬
‫אבל אני גר.ה באנגליה ב-12 השנים האחרונות.‬
‫אני גר.ה בלונדון.‬ ‫אז אני נשמע.ת קצת כמו מניאק.ית.‬
‫יש לי קצת…‬
‫מבטא כמו של מדונה.‬ ‫ואני מנסה כל כך להילחם בזה.‬
‫אני ממש מצטער.ת.‬
‫אבל זה… אבא שלי בריטי. ממש ממש בריטי.‬
‫הוא כאילו…‬ ‫אבא שלי הוא כמו ג'נטלמן בריטי מיסטי.‬
‫הוא איש קסום.‬
‫הוא ממש בקטע של מופעי הירח.‬ ‫הוא טיפוס של ירח. הוא בעניין של…‬
‫הוא מכיר את כל הציפורים שביקרו בגינה שלו‬
‫ויש לו מערכת יחסים ספציפית עם כל ציפור.‬
‫והילדות שלי, כל הילדות שלי,‬ ‫הייתה די מיסטית.‬
‫למשל, הדוגמה הכי טובה‬ ‫שאני יכול.ה לחשוב עליה…‬
‫טוב, כשהייתי בערך בת שמונה,‬
‫אבא שלי הסיע את אחי ואותי לשיעור קרטה.‬
‫וזו הייתה סצנה מאוד קנדית.‬
‫השעה 17:00, השמש כבר שוקעת.‬
‫יורד שלג, אנחנו על הכביש המהיר.‬ ‫אנחנו נוסעים לדוג'ו הקרטה.‬
‫אני ואחי במושב האחורי.‬ ‫אני בת שמונה, אחי בן 12.‬
‫לי הייתה חגורה ירוקה בקרטה,‬ ‫לאחי הייתה חגורה צהובה.‬
‫הוא היה מבוגר ממני בארבע שנים,‬ ‫שתי דרגות חגורת קרטה נמוכות ממני.‬
‫שזה לא חשוב, אבל חשבתי להזכיר את זה.‬
‫אנחנו נוסעים לאורך הכביש המהיר,‬
‫ופתאום אבא שלי סוטה‬ ‫לצד הכביש המהיר בתמרון מבוהל.‬
‫הצמיגים צורחים, אנשים צופרים.‬
‫ממש מסוכן. הוא עוצר, כולו נסער, ואומר,‬
‫"אני כל כך מצטער, ילדים,‬ ‫אבל אנחנו חייבים לצאת מהמכונית."‬
‫היינו כאילו, "מה?" ויצאנו מהמכונית.‬
‫אנחנו עומדים לצד הכביש המהיר, בשלג.‬
‫אחי, בן 12, כל כך נבוך,‬
‫הוא במדי הקרטה. אנשים חולפים על פנינו,‬ ‫כאילו, "הוא חגורה צהובה?"‬
‫"רק רגע. הוא נראה מבוגר יותר מ…"‬
‫"נסובב את המכונית כדי לבדוק את זה."‬
‫ואנחנו כאילו, "מה קורה?" ואבא שלי אומר,‬ ‫"ראיתי את הירח החדש מבעד לשמשת המכונית".‬
‫הוא ראה את מולד הירח החדש‬ ‫דרך השמשה הקדמית,‬
‫והיה עלינו לעצור, לצאת מהמכונית,‬
‫והוא הכריח אותנו להשתחוות לירח שלוש פעמים.‬
‫היינו צריכים לעשות את כל הטקס הזה.‬
‫היינו צריכים לומר, "ערב טוב, ליידי מון".‬
‫זה היה מיסטי. הוא איש ירח.‬ ‫הוא עמוק בקטע של הירח.‬
‫לא מזמן ביקרתי בבית.‬
‫זה בית הילדות שלי שגדלתי בו,‬
‫היה להם אותו הרבה לפני שנולדתי.‬
‫אני במטבח עם אימי ואבי,‬
‫ואבא שלי ניגש אליי ואמר, "תפגוש.תפגשי‬ ‫אותי בחדר העבודה עם רדת החשכה".‬
‫"אבל אני…" ניגשתי לאימא שלי,‬ ‫"באיזו שעה זה רדת החשכה?"‬
‫היא אמרה, "אני לא יודעת".‬
‫עליתי לחדר העבודה, שהיה…‬ ‫הרבה דברים במהלך השנים, זה היה חדר פנוי.‬
‫ואבא שלי שם עם כוס יין, מביט מהחלון.‬
‫הוא רצה להראות לי שיש משפחה‬ ‫של דביבונים שגרה בעץ בחצר של השכן.‬
‫ובכל לילה עם רדת החשכה,‬ ‫הם יוצאים, ויש לו מערכת יחסים עם כולם.‬
‫אז אנחנו עומדים, מחכים לדביבונים,‬
‫והוא פשוט אומר בחולמניות,‬
‫"ידעת שנוצרת בחדר הזה?"‬
‫אז אמרתי, "אה…"‬
‫אני לא אוהב.ת להפסיק אותו כשהוא פגיע, אז…‬
‫שאלתי אותו, "אתה זוכר‬ ‫את הלילה הספציפי שבו נוצרתי?"‬
‫והוא אמר את המשפט הזה, שבאמת רודף אותי…‬
‫מאז אותו רגע. הוא אמר,‬
‫"כן, כמובן שאני זוכר אותו.‬ ‫אני זוכר אותו היטב."‬
‫זה מה שהוא אמר.‬
‫"אור הירח האיר פנימה מעל ישבנה שלך אימך."‬
‫מעל…‬
‫אני מרגיש.ה שאתם לא לגמרי קולטים, כאילו…‬
‫אני עכשיו יודע.ת באיזו תנוחה נוצרתי.‬
‫אני מזועזע.ת.‬
‫אף אחד לא רוצה‬ ‫שייצרו אותו בתנוחת דוגי-סטייל.‬
‫זה כל כך עגום.‬
‫אתם לא… אתם רוצים‬ ‫שייצרו אתכם פנים מול פנים.‬
‫קשר עין.‬
‫ברגע השפיכה, בדיוק כפי שאנחנו…‬
‫"אנחנו בוחרים‬
‫לברוא חיים."‬
‫לא כמו, "תנשכי את הכרית!" זה נורא.‬
‫זה עגום. זה כאילו…‬
‫זה שינה את האופן שבו אני‬ ‫רואה את עצמי, כאילו איך אני…‬
‫אני תינוק.ת של תנוחת דוגי-סטייל.‬
‫זה הגיוני מאוד.‬
‫זה מסביר הרבה.‬
‫זה כנראה השפיע על היציבה שלי.‬ ‫אני קצת יותר…‬
‫קצת שפוף.ה.‬
‫אני מרגיש.ה שאני יכול.ה לזהות‬ ‫תינוקות דוגי-סטייל אחרים‬
‫כשאני ברחוב, לגמרי, יש…‬
‫אני עולה על הרכבת התחתית, ויש מישהו…‬
‫מעשן ברכבת התחתית. ואני כאילו, "ברור".‬
‫או בבר, והברמן כאילו,‬
‫"מישהו הזמין לך משקה."‬ ‫אני מסתכל.ת לאורך הבר, ו…‬
‫עוד תינוק דוגי-סטייל.‬
‫יש כאן כמה הערב. אני רואה אותנו. כמה.‬
‫הם… בכל פעם שאני מגיע.ה‬ ‫הביתה לביקור, משהו כזה קורה.‬
‫משהו שמשבש את אחיזתי במציאות.‬
‫כאילו, להורים שלי יש אנקדוטה,‬
‫וזה סיפור שהם מספרים לי כל חיי.‬
‫פעם בשנה, הם ישתו כמה משקאות‬ ‫ויספרו את הסיפור הזה בארוחת הערב.‬
‫וזה מחרפן אותי,‬
‫כי אני כאילו, "זה לא יכול להיות נכון".‬
‫אז, למה אתם עושים לי את זה? מה זה?‬
‫ואחי ואני ממש מתעצבנים.‬
‫אספר לכם את הסיפור ותוכלו להחליט‬ ‫אם אתם חושבים שהוא אמיתי או לא. בסדר?‬
‫טוב, אז ההורים שלי נשבעים‬
‫כשהיו בסוף שנות העשרים לחייהם,‬ ‫הם נסעו בצפון אונטריו‬
‫במורד כביש מפותל דרך יער,‬
‫והם נסעו מתחת לאייל.‬
‫הם נשבעים.‬
‫אימא שלי אומרת שהם נסעו בכביש המפותל הזה,‬
‫האייל היה אופקי לכביש,‬
‫והם נסעו מתחת לבטן שלו.‬
‫זה גורם לי להרגיש מטורפ.ת…‬
‫אני כאילו, "על מה אתם מדברים?"‬
‫זה… וכך…‬
‫היא עושה אפקטים קוליים של צליל פרוות הבטן‬
‫של האייל משפשפת בעדינות את גג המכונית.‬
‫כאילו…‬
‫אתם יכולים לדמיין?‬
‫זה גורם לי להרגיש מטורפ.ת.‬ ‫זה גורם לי להרגיש משוגע.ת.‬
‫וזה גם מטריף את אחי.‬
‫אז בפעם האחרונה שביקרתי, אני ואחי דיברנו,‬ ‫"אנחנו צריכים לרדת לשורש העניין.‬
‫"אנחנו צריכים לברר אם זה אפשרי."‬
‫חקרנו וגילינו מה הגובה של טויוטה טרסל.‬
‫זו המכונית שבה הם נסעו.‬
‫אז גובה גג המכונית.‬
‫חיפשנו בגוגל את האייל‬ ‫הגדול ביותר שאי פעם תועד.‬
‫והדבר המרגיז הוא…‬
‫זה יכול היה לקרות.‬
‫אם הם במקרה נתקלו‬ ‫באייל הכי גדול שאי פעם תועד,‬
‫אני מניח.ה שזה אפשרי.‬ ‫זה גורם לי להרגיש מטורפ.ת.‬
‫תשמיעו קול אם אתם חושבים שזה נכון?‬
‫באמת?‬
‫תשמיעו קול אם אתם חושבים שזה בולשיט?‬
‫רואים?‬
‫אני לא יודע.ת.‬
‫אני חושב.ת שזה אומר הרבה‬ ‫על השקפת העולם שלכם.‬
‫כאילו, אם אתם מאמינים באייל,‬ ‫אתם צעירים ברוחכם.‬
‫שמרתם על שמץ של התלהבות ילדותית‬
‫לגבי החיים.‬
‫ואם אתם לא מאמינים באייל…‬ ‫תקשיבו, אלו היו כמה שנים קשות.‬
‫היה קשה, נכון? אלוהים.‬
‫הן באמת היו. אנו צריכים לעשות‬ ‫כל מה שצריך כדי להסתדר.‬
‫כל מה שגורם לכם להרגיש טוב.‬
‫אז, אבא שלי שלח לי לא ממזמן כתבה.‬
‫הוא שלח לי כתבה, "חשבתי שתאהב.י את זה".‬
‫"חשבתי שתתחבר.י לזה."‬ ‫אלו המילים שהוא השתמש בהן.‬
‫"חשבתי שממש תתחבר.י לכתבה."‬
‫זאת הייתה הכתבה, ולא הפסקתי לחשוב עליה.‬
‫אני אספר לכם את סיפור הכתבה.‬
‫זה קרה בהולנד.‬
‫בעיירה קטנה בהולנד,‬
‫משפחה שמה לב שהם לא מקבלים דואר.‬
‫הם כאילו, "מזמן לא קיבלנו דואר".‬
‫שבועות מתחילים לעבור.‬
‫והם, "אנו אפילו לא מקבלים את החשבונות שלנו‬ ‫או עלונים בדואר. זה ממש מוזר".‬
‫אז הם הולכים לשכנים שלהם.‬ ‫"אתם מקבלים את הדואר שלכם?"‬
‫והשכנים, "לא. זה כל כך מוזר.‬ ‫כבר הרבה זמן שלא".‬
‫אז הם הולכים לדואר ומדברים עם הבוס.‬
‫בוס הדואר, אתם יודעים.‬
‫אתם יודעים, בוס הדואר.‬
‫שעליכם להביס‬
‫כדי לעבור את שלב 10.‬
‫הוא כזה…‬
‫הם כאילו, "אנו לא מקבלים דואר. מה קורה?"‬
‫הוא אמר, "אני אבדוק את זה".‬
‫והוא הולך לדבר עם הדוור‬ ‫שאחראי על הרחוב הזה.‬
‫אני לא זוכרת את שמו של הדוור,‬ ‫אז נקרא לו גארי.‬
‫הוא אמר, "גארי, האנשים האלה אומרים‬ ‫שהם לא מקבלים את הדואר שלהם. מה קורה?"‬
‫וגארי, באופן מוזר,‬ ‫מייד מתנהג בצורה הגנתית.‬
‫הוא אומר, "אני לא יודע מה להגיד לך.‬ ‫אני הדוור, אני מוסר את הדואר.‬
‫"אם הם לא מקבלים דואר,‬ ‫אז אף אחד לא כותב להם. מצטער."‬
‫הם כאילו, "בסדר".‬
‫אז בוס הדואר אומר, "בסדר, גארי".‬
‫אבל באופן פרטי הוא פונה‬ ‫לחבריו לעבודה ושואל, "מה קורה עם גארי?‬
‫"גארי מתנהג ממש מוזר."‬
‫אז הם מחליטים לפקוח עין‬ ‫על גארי ולחקור את המצב.‬
‫וכך, למחרת,‬
‫גארי מגיע לעבודה וכבר דגל אדום ראשון,‬
‫הוא אוסף את הדואר ונכנס לרכב האישי שלו.‬
‫לא למשאית הדואר או משהו.‬
‫והוא נוסע מחוץ לעיר.‬
‫אז הם כאילו, "לעזאזל". והם עוקבים אחריו,‬
‫והוא נוסע לתוך היער בהולנד.‬
‫והם עוקבים אחריו מרחוק.‬
‫הם רואים אותו חונה.‬ ‫הם חונים. הם פוקחים עליו עין.‬
‫הם רואים אותו יוצא מהמכונית.‬
‫הוא לוקח את שק הדואר.‬ ‫נכנס ליער ונעלם ל-45 דקות.‬
‫הוא חוזר בלי תיק.‬
‫נכנס למכונית שלו ונוסע.‬
‫הם נכנסים אל היער להיכן שהוא היה.‬
‫תדמיינו את זה. זה המראה שהם רואים, בסדר?‬
‫נקודות אור שמש יפהפיות.‬
‫ערפל עולה מהטחב.‬
‫יש אייל בודד. אייל ענק ברקע.‬
‫פשוט מתנשא מעל העצים, באמת.‬
‫והם רואים, עד כמה שהעין יכולה לראות,‬
‫מאות ערימות קטנות של אדמה שזה עתה נחפרה.‬
‫בשורות מסודרות לאורך היער.‬
‫הם חופרים מעט את האדמה.‬
‫גארי קבר את הדואר.‬
‫הוא קובר אותו כבר שנים.‬
‫ברור שזה קורה כבר הרבה זמן,‬ ‫ולאחרונה זה התגבר.‬
‫אז הם כאילו, "לעזאזל".‬
‫הם ניגשים אליו למחרת בעבודה.‬
‫בעדינות.‬
‫הם אומרים, "היי, גאר.‬
‫"שמנו לב שאתה קובר את הדואר.‬
‫"פשוט תהינו, למה אתה עושה את זה?"‬
‫ובכתבה, היה את הציטוט המדויק של תשובת‬ ‫הדוור לשאלה, "למה אתה קובר את הדואר?"‬
‫וזה מה שהוא אמר…‬
‫הוא אמר…‬
‫"עשיתי את זה פעם אחת, זה הרגיש טוב.‬
‫"ועכשיו זה פשוט מה שאני עושה."‬
‫אני אוהב.ת אותו.‬
‫הוא הגיבור שלי, אני…‬
‫חבר'ה, גארי נכנס לכלא.‬
‫הוא נכנס לכלא לשמונה חודשים. כן.‬
‫אי אפשר להתעסק עם הדואר, זו עבירה פדרלית.‬
‫הוא נכנס לכלא. ורציתי לכתוב לו‬ ‫מכתב ממעריצ.ה לכלא,‬
‫אבל אני לא רוצה להלחיץ אותו.‬
‫כי הוא יהיה כאילו, "אני רוצה לקבור את זה".‬
‫אבל, לא. לראשונה הרגשתי‬ ‫שאבא שלי באמת מבין אותי.‬
‫זה…‬
‫זה היה קשה. אני מנסה לחזור לחיים‬
‫ולהרגיש שוב את ההתלהבות‬ ‫שהייתה בחיים שלפני המגפה.‬
‫במיוחד, אני מתקשה להרגיש‬ ‫את ההתלהבות הזאת בחיי הרומנטיים.‬
‫אני לא יודע.ת אם מישהו באותו מצב כמוני.‬
‫דייטים אחרי מגפה.‬
‫כי אני בן.ת 35, כאילו…‬
‫בשנות העשרים המוקדמות שלי, כל כך רומנטי.ת.‬
‫באובססיה למצוא את האחד.ת.‬
‫ההורים שלי מאוהבים מאוד‬ ‫וזו הייתה הדוגמה שלי.‬
‫היו שואלים אותי, "מה השעה?"‬ ‫והייתי עונה, "גם אני אוהב.ת אותך".‬
‫האם זה…‬
‫"ואני…‬
‫"ואני רוצה ללכת איתך.‬
‫"לאן אנחנו הולכים.ות?"‬
‫ועכשיו אני קצת, אני לא יודע.ת.‬
‫בקיץ שעבר יצאתי עם גבר,‬ ‫גבר מקסים, אם תוכלו להאמין.‬
‫רגע, לא אם…‬
‫לא אם אתם יכולים להאמין‬ ‫שגברים יכולים להיות מקסימים.‬
‫כמובן שהם יכולים.‬
‫אבל אם הייתם יכולים להאמין שאני…‬
‫כן, אז יצאנו במשך שישה חודשים,‬ ‫אני והבחור הזה ו…‬
‫וזה היה ממש נחמד,‬ ‫אבל אני בן.ת 35, והוא 36.‬
‫בשלב הזה לשנינו‬ ‫יש אקסים מיתולוגיים בעברנו.‬
‫אתם מבינים את כוונתי?‬ ‫לעולם לא נהיה האקסים המיתולוגיים זה לזה.‬
‫אנחנו אף פעם לא נגרום‬ ‫לטראומה ממשית זה לזה, אז זה בערך…‬
‫מה הטעם?‬
‫ו…‬
‫לילה אחד היינו במיטה, ופשוט דיברנו,‬
‫ניהלנו שיחה קלילה ונעימה.‬ ‫הוא לא ניסה להיות כבד.‬
‫הוא אמר, "אם יהיו לנו יום אחד ילדים,‬ ‫איך היינו קוראים לילדים שלנו?"‬
‫אמרתי, "אני לא…"‬
‫אני לא יודע.ת.‬
‫בשלב הזה, ניהלתי כבר‬ ‫את השיחה הזו עם כל כך הרבה אנשים.‬
‫אמרתי, "אני לא יודע.ת.‬
‫"תן לי לפלס את הדרך בבית הקברות‬ ‫הזה של ילדים היפותטיים מתים‬
‫"כדי לנסות להגיע‬ ‫לילדים ההיפותטיים החדשים."‬
‫אני חולף.ת על פני הרוחות… אני כאילו,‬ ‫"הו, תראה! הנה אוליב ובזיל, התאומים".‬
‫הם שם. הם אומרים, "שכחת אותנו".‬
‫אני כאילו, "תסתלקו!"‬
‫יש את קלמנטיין הקטנה,‬ ‫שלחתי אותה לבית ספר פרטי.‬
‫תקוע לה קלרינט בראש.‬
‫"בוא.י לשחק איתי." אני כאילו, "לא!"‬
‫לבסוף מצאתי את הילדים ההיפותטיים החדשים,‬
‫אמרתי. "לא נשארה לי אנרגייה יצירתית‬
‫להעניק לילדים האלה שמות.‬ ‫אפשר לקרוא לשניהם איאן?"‬
‫ידעתם? זה נכון.‬
‫ב-2018 לא נולדו ילדים חדשים‬ ‫עם השם איאן. לא היו…‬
‫זה סיפור אמיתי. ב -2018, לא נרשם‬ ‫על כדור הארץ אף איאן חדש. זה נכון.‬
‫ואם אתם צופים בזה,‬
‫ואתם שונאים את המופע,‬ ‫לפחות קחו את הידיעה הזאת אתכם.‬
‫רגע, אתם יודעים למה אני מתכוונת‬ ‫כשאני אומרת "אקס מיתולוגי"?‬
‫כאילו יש לכם את האקסים שלכם.‬
‫בסדר. באמת.‬
‫אתם כאילו, "כן, אנחנו יודעים".‬
‫כאילו יש לכם את האקסים הרגילים שלכם‬ ‫ויש לכם את האקסים המיתולוגיים שלכם.‬
‫שבו אתם מגיעים לדף מסוים בסיפור חייכם… לא.‬
‫אני מרגיש.ה, שכאשר מגיעים לגיל מסוים,‬ ‫פשוט צריכים לקבל את זה שלשארית חייכם,‬
‫יש שמות מסוימים,‬
‫שכל פעם שתשמעו אותם,‬ ‫כל האיברים שלכם יתמוססו.‬
‫ופשוט ייפלו מהוואגינה שלכן.‬
‫או חור הישבן שלכם אם אין לכם…‬
‫ואתם צריכים להסתובב עם שקית ניילון‬ ‫למקרה שתצטרכו לאסוף את…‬
‫זה מגעיל.‬
‫יש לי כמה אקסים מיתולוגיים,‬ ‫אבל יש לי אחת ש…‬
‫אני רוצה לספר לכם את הסיפור.‬
‫אז בעצם, האקסית הזאת, זו הייתה מערכת יחסים‬ ‫מאוד אינטנסיבית, משהו כמו ארבע שנים.‬
‫וזו הייתה מערכת יחסים סודית‬
‫כי זו הייתה מערכת היחסים‬ ‫הלא הטרוסקסואלית הראשונה שלה.‬
‫היא כאילו, "איננו יכולות לספר". וגרנו יחד.‬ ‫זה היה כל כך מלחיץ. והיא נפרדה ממני,‬
‫שאת זה אסור לעשות.‬
‫מה שחשבתי שהבהרתי.‬
‫וזו הייתה פרידה ארוכה וממושכת.‬
‫בכל אופן, בשלב שבו הסיפור הזה מתרחש,‬
‫לא ראיתי אותה כבר שנה וחצי‬ ‫וגם לא היה לי כל קשר איתה.‬
‫הופעתי בלונדון והרגשתי טוב בלילה ההוא.‬
‫יודעים למה אני מתכוון.ת?‬ ‫הייתה לי תספורת חדשה.‬
‫קיצרתי את השיער, מכירים את ההרגשה?‬
‫לבשתי חולצה שחורה מגוהצת ו…‬
‫יותר מגוהצת מזאת, אני מצטער.ת על זאת.‬
‫זאת… מקומטת.‬
‫כיווץ לי גוץ לי כאן.‬
‫זוכרים את עוץ לי גוץ לי?‬
‫מה קרה לו? הוא היה בכל מקום.‬
‫היינו תמיד מדברים עליו. כשאתם ילדים,‬
‫עוץ לי גוץ לי זה, עוץ לי גוץ לי…‬
‫עכשיו בכלל לא שומעים עליו.‬
‫אני מבין.ה את זה.‬
‫קשה להישאר רלוונטי.‬
‫הוא כאילו התפוגג לאלמוניות.‬
‫בכל מקרה, אני מרגיש.ה טוב בלילה הזה,‬ ‫מרגיש.ה מגוהץ.ת, מרגיש.ה גזוז.ה ו…‬
‫וגם החבר הכי טוב שלי, ג'ו,‬ ‫היה איתי באותו לילה.‬
‫הוא היה עם הקהל במופע שלי.‬
‫אני אוהב.ת שג'ו בקהל, הוא צחקן נדיב.‬
‫הוא מלאך אמיתי, הוא החבר הכי טוב שלי.‬
‫ואני עושה את המופע, זה הולך טוב.‬
‫לאחר מכן אני הולך.ת לחדר המנוחה.‬ ‫מחוץ לחדר המנוחה אני פוגש.ת את ג'ו.‬
‫ואני כאילו, "היי, בנאדם. הופעה כיפית".‬
‫אבל הוא לגמרי חיוור.‬
‫כאילו כל הצבע אזל מפניו,‬ ‫והוא פשוט אומר, "היא כאן".‬
‫ואני כאילו, "לעזאזל!"‬
‫אני מייד יודע.ת למי הוא התכוון.‬ ‫אז אמרתי, "בסדר".‬
‫והוא אמר, "היא למעלה.‬
‫"היא לא יודעת שאת.ה כאן. היא באה לבר‬ ‫לשתות משהו עם כמה חברים משותפים."‬
‫הוא אמר, "בוא.י נתגנב החוצה מאחור".‬
‫"אנחנו אמורים לכייף,‬ ‫בוא.י נבלה ערב כיפי. נלך לבר אחר."‬
‫וחשבתי על זה.‬
‫ואז חשבתי, "לא".‬
‫"אני לא רוצה לבלות ערב כיפי."‬
‫אמרתי, "נעלה למעלה".‬
‫אז אנחנו עולים, אני מרגיש.ה בטוח.ה.‬ ‫הנה היא עם החברים המשותפים שלנו ו…‬
‫אתם הייתם מאוד גאים בי.‬ ‫אני הולך.ת לכיוונה מאוד רגוע.ה.‬
‫מה זה אומר?‬
‫אני הולך.ת…‬
‫לא, אני הולך.ת לשם‬ ‫מרגיש.ה בטוח.ה בעצמי. ו…‬
‫וגם… לי יש את גורם ההפתעה.‬ ‫היא לא יודעת שאני נמצא.ת כאן.‬
‫אני חושב.ת שזה יעבוד לטובתי.‬ ‫אני הולך.ת לשם, "היי".‬
‫החברים המשותפים שלנו,‬
‫הם יודעים כמה הפרידה‬ ‫הייתה גרועה, הם רואים אותי מגיע.ה.‬
‫אמרתי, "היי, מה נשמע?"‬
‫היא אומרת, "אלוהים, היי".‬ ‫היא עומדת, אנו מתחבקים.ות.‬
‫זה נחמד. אמרתי, "נהדר לראות אותך".‬
‫"היי, שמעתי שקיבלת‬ ‫את התפקיד ההוא, זה נהדר."‬
‫היא אמרה, "כן. ברכותיי".‬ ‫ואני כאילו, "כן, נהדר".‬
‫זה הולך טוב, ואז אני חושב.ת,‬
‫"אני צריך.ה להיות מי שיסיים.שתסיים‬ ‫את האינטראקציה." נכון?‬
‫אני צריך.ה לשמור על השליטה במצב.‬
‫דיברנו קצת, ואני אומר.ת, "טוב לראות אותך…"‬
‫והיא אומרת, "את.ה רוצה לשבת?"‬
‫אמרתי, "לא, אני הולך.ת לבלות‬ ‫עם החברים שלי בבר,‬
‫"אבל ממש נחמד לראות אותך."‬ ‫אנו שוב מתחבקים.ות, היא מתיישבת.‬
‫אני הולך.ת לבר והיא עדיין‬ ‫מציצה לעברי מעבר לכתפה.‬
‫וכשאני הולך.ת לבר, פתאום אני מבין.ה,‬
‫"איזה חברים בבר?"‬
‫אין חברים בבר.‬
‫ג'ו התיישב ליד השולחן שלה.‬
‫הוא חתיכת נחש.‬
‫בשבילי הוא מת.‬
‫אז, אני נלחץ.ת כי היא עדיין מסתכלת.‬
‫ואני הולך.ת לבר.‬
‫ותודה לאל, ברגע האחרון,‬ ‫ראיתי שלוש בנות שהיו בהופעה שלי.‬
‫הן היו בשורה הראשונה במופע שלי.‬
‫אז אני מתקרב.ת לבר.‬
‫תודה לאל, אחת מהן אומרת,‬ ‫"היי, הופעה נהדרת הערב". אז אני חושב.ת…‬
‫אני חושב.ת שמה שהיא רצתה‬ ‫מהאינטראקציה הזאת,‬
‫מה שהיא ציפתה מהאינטראקציה הזאת,‬ ‫היה משהו כמו,‬
‫"זו הייתה הופעה נהדרת הערב."‬ ‫"אחלה, תודה שבאת."‬
‫מה שהיא קיבלה היה כל כך אינטנסיבי.‬
‫הייתי כאילו, "היי, מה שלומכן?‬ ‫איך קוראים לכן? במה אתן עובדות?"‬
‫עם כל כך הרבה מגע. מגע מוגזם.‬
‫כאילו הזרוע שלי סביב הכתפיים שלהן,‬ ‫הראש שלי על הכתף שלהן.‬
‫הן כאילו, "ואו, בסדר". אנחנו מדברות.‬
‫ואז, תודה לאל, אנחנו מתחילים.ות לדבר,‬ ‫זה הולך טוב, אנחנו מסתדרים.ות.‬
‫אז המשבר נמנע.‬
‫הן שואלות, "רוצה משקה?"‬ ‫אמרתי, "כן". אנו שותים.ות יחד‬
‫ופתאום אני מרגיש.ה טפיחה על הכתף שלי,‬ ‫אני מסתובב.ת וזאת האקסית המיתולוגית שלי.‬
‫הפעם, לה יש את גורם ההפתעה,‬ ‫כי לא ציפיתי לזה.‬
‫והיא אמרה, "סליחה על ההפרעה,‬ ‫אני רוצה להגיד ביי, אני עוזבת עכשיו".‬
‫אמרתי, "כן". ואנחנו מתחבקים.ות.‬
‫היא אמרה משהו נורא, כמו…‬
‫"אני בטוחה שדרכינו יצטלבו יום אחד."‬ ‫אתם יודעים למה אני מתכוון.ת? משהו כזה.‬
‫כל האיברים שלי מתמוססים.‬ ‫תוציא.י את שקית הניילון.‬
‫ואנחנו מתחבקים.ות, והיא עוזבת.‬
‫היא פונה הלאה ועדיין נפרדת מכמה אנשים בבר,‬
‫ואני חוזר.ת ל"חברות" שלי,‬
‫ופתאום, אני משער.ת, שפשוט הייתי המום.ה.‬
‫וסכרי הדמעות פשוט נפתחו‬
‫ואני מתחיל.ה להתייפח.‬
‫לא, הפנים שלי מתפוררות, הכתפיים שלי…‬
‫אני ממש כאילו…‬
‫הן כאילו, "אלוהים, את.ה בסדר?"‬ ‫ואני פשוט אומר.ת,‬
‫"תצחקו, תצחקו!"‬
‫"תצחקו!"‬
‫זו הייתה התנהגות פסיכוטית.‬
‫אני ממש כאילו, "תצחקו לעזאזל".‬
‫והן כאילו…‬
‫אין שום שורת מחץ אמיתית‬ ‫לסיפור הזה, זה פשוט…‬
‫וינייטה, אם תרצו.‬
‫כדי להמחיש את רמת הרגש שבה אני מתפקד.ת.‬
‫יש לי הרבה רגשות.‬ ‫חבר'ה, לכם יש הרבה רגשות?‬
‫אני מלא.ה ברגשות עד אפס מקום.‬
‫אני תמיד מדמיין.ת‬
‫את מרק העגבניות של קמפבל.‬ ‫אתם יודעים למה אני מתכוון.ת?‬
‫מרק העגבניות של קמפבל.‬ ‫אני כולי מלא.ה בו. עד גדותיי.‬
‫עד לקצה הגולגולת שלי,‬ ‫ואני מנסה להכיל את זה.‬
‫אני פשוט מנסה למנוע מהמרק‬ ‫לנזול מהנקבים שלי‬
‫כשאני מפלס.ת את דרכי בחיים.‬ ‫ככה אני מרגיש.ה לגבי הרגשות שלי.‬
‫ולפעמים כל מה שצריך זה אדם אחד,‬ ‫שישאל, "מה שלומך?" וזה כאילו…‬
‫זה נורה לי מהאוזן.‬
‫הם אומרים, "אלוהים". ואני, "מצטער.ת".‬
‫"זה לא קשור אליכם."‬
‫לא, אני בסדר.‬ ‫לאחרונה אני הולך.ת לפסיכולוג.‬
‫כן.‬
‫כן, אתם חייבים, חבר'ה. כן.‬
‫טוב, אם אתם מתלוננים כפי שאני מתלונן.ת,‬
‫לצערי, אתם חייבים ללכת לאחד.‬
‫כן.‬
‫אני מרגיש.ה שהחברים שלי התחילו להיות,‬
‫"את.ה צריך.ה לשלם למישהו‬ ‫שיעשה מה שאת.ה מצפה מאיתנו לעשות."‬
‫אמרתי, "בסדר".‬
‫מצאתי פסיכולוג והוא ממש חכם‬ ‫ואנחנו מתקשרים בזום.‬
‫הוא אמר משהו מעניין,‬ ‫"תזכור.תזכרי, את.ה לא הרגש.‬
‫"ברור שאת.ה מרגיש.ה שהרגש‬ ‫מכלה אותך, אבל את.ה לא הרגש."‬
‫הוא אמר, "בתוכך, ובתוך כל אחד,‬ ‫יש עצמי שקט, ניטרלי ונצחי".‬
‫ואת.ה חווה את הרגשות,‬ ‫אבל הם לא מכלים אותך.‬
‫הוא אמר, "במקום להזדהות כל כך עם הרגש,‬
‫"כאילו, 'אני חרד.ה, אני ככה.'"‬ ‫הוא אמר, "אל תיתן.תתני לרגש לכלות אותך.‬
‫"פשוט תתבונן.י ברגשות כשהם צפים, בסקרנות."‬
‫שמעתם את זה בעבר? מסתבר שזה…‬
‫אני חושב.ת שאתם אמורים להיות כאילו, "אהה".‬
‫"אני חווה…‬
‫"זעם.‬
‫"כמה מסקרן.‬
‫"כמה מסקרן."‬
‫היה לי משהו ממש מוזר‬
‫בזמן המגפה…‬ ‫לאורך כל זמן המגפה הייתי בלונדון.‬
‫הייתי פשוט בדירה שלי,‬ ‫בגשם, בלונדון במשך… שנים.‬
‫ושמתי לב לרגש לא צפוי מבעבע ועולה,‬
‫הייתי, "למה אני מרגיש.ה נבוך.ה?"‬
‫הייתי מתעורר.ת בתחושת מבוכה.‬
‫וביליתי הרבה זמן, כמובן, בדירה שלי.‬
‫בסלון שלי ובחדר השינה שלי, במיוחד.‬
‫וחשבתי, "רגע, אולי זה זה".‬
‫בסדר, תישארו איתי.‬
‫אתם לא חושבים שזה מביך שאנחנו מבוגרים‬
‫ועדיין יש לנו חדרים?‬
‫טוב, רגע.‬
‫שאנחנו כאילו, "זה החדר שלי".‬
‫"זה החדר שלי."‬
‫"אל תיכנסו לחדר שלי."‬
‫זה מביך. "אני צריך.ה לנקות את החדר שלי".‬
‫בבקשה. אני, כמובן,‬ ‫מקבל.ת ומבין.ה שאנחנו צריכים חדרים.‬
‫אנחנו צריכים ארבעה קירות‬ ‫בהם נוכל להניח את ראשנו העייף כל לילה.‬
‫אבל אני חושב.ת שמה שאני מוצא.ת כל כך מביך‬
‫זה האופן שבו אנחנו מעצבים את החדרים שלנו‬ ‫כדי שישקפו את האישיות שלנו.‬
‫ואנחנו כאילו, "אני עצמי". נכון?‬
‫"אני עצמי בחדר שלי."‬
‫זה כל כך מביך.‬
‫"יש לי מנורת מלח הימלאיה אחת.‬
‫"כן, יש לי, ואני עצמי."‬
‫"יש לי תמונה על הקיר ואני…"‬
‫וכשאתם מסיימים לקרוא ספר,‬ ‫אתם אף פעם לא נפטרים ממנו.‬
‫אתם, כאילו, "הנחתי אותו על המדף.‬ ‫זו האישיות שלי שמוצגת כדי שכולם יראו".‬
‫"אף אחד אחר הוא לא אני."‬
‫ואז חשבתי… טוב, זה קצת מופשט,‬
‫אבל אתם לא חושבים, שבמובן מסוים,‬ ‫המוח שלנו והמחשבות שלנו‬
‫הם כמו החדרים שלנו,‬
‫ואנחנו מרהטים את המחשבות שלנו‬ ‫בחוויות שאנחנו אוספים‬
‫ואז בונים את מה שאנחנו מחשיבים‬ ‫כזהות והעצמי שלנו?‬
‫זה כל מה שאנחנו עושים.‬
‫אנו ציידי חוויות קטנים שאוספים אותן‬ ‫כדי להניח אותן על המדפים במוח שלנו‬
‫ולהיות כאילו, "אני עצמי".‬
‫ואני תמיד מדמיין.ת שכל חוויה שאנחנו אוספים‬
‫היא כמו כדור שלג מזכוכית.‬
‫ואנחנו מסתובבים וכאילו,‬
‫"פעם אחת ראיתי את אנטוניו בנדרס‬ ‫בשדה התעופה. כן, ראיתי."‬
‫"אני עצמי. ואף אחד אחר הוא לא אני."‬
‫ואז…‬
‫כל התקשורת האנושית היא למעשה…‬
‫באמת שמתי לב לזה כשיצאנו מהמגפה.‬ ‫כל התקשורת האנושית היא בעיקרון…‬
‫אנחנו, כל אחד בתורו, מראים זה לזה‬ ‫את כדורי השלג מזכוכית שלנו.‬
‫פשוט באופן פתטי, כל אחד בתורו.‬
‫מישהו יראה לכם את כדור השלג מזכוכית שלו,‬
‫ואתם מנסים להיות קשובים.‬
‫זה סיפור על מסיבה שהם‬ ‫הלכו אליה לפני חמש שנים.‬
‫ואתם כאילו, "כן, ואתם גם כן עצמכם".‬
‫כאילו, "כן, בדיוק, כן.‬
‫"כמה נפלא להיות גם כן עצמך."‬
‫אבל לאורך כל הזמן,‬ ‫העיניים שלכם מתרוצצות אל המדף שלכם.‬
‫לגמרי, כל הזמן.‬ ‫אתם כאילו, "כן. טוב, לא. כן".‬
‫מחכים לרגע שלכם…‬
‫להיות, "וגם אני. יש לי…"‬
‫תודה.‬
‫זה כל כך מרגש. אתם יודעים מה?‬
‫חשבתי…‬
‫אני צופה בהרבה ספיישלים של סטנד-אפ.‬
‫ספיישל של ידידה שלי יצא לאחרונה,‬
‫והם שחררו לשידור את הטריילר.‬
‫אמרתי, "לעזאזל, זה כל כך דינמי".‬
‫היא כל כך פיזית על הבמה ועושה…‬
‫ואני כאילו, "אני לא זז.ה הרבה". אני מאוד…‬
‫מה אם…‬
‫כי אני באמת רוצה שהטריילר שלי יהיה דינמי.‬ ‫אז חשבתי, "מה אם אני פשוט…"‬
‫בראש שלי אני יודע.ת‬ ‫מה אני רוצה לראות בטריילר שלי.‬
‫פשוט לא כתבתי את הבדיחות שמתאימות לתנועות.‬
‫אז חשבתי, "אולי פשוט אעשה את התנועות".‬
‫ואז אשים את זה בטריילר וכאילו…‬
‫זה בטריילר. כמה טוב זה הולך להיות?‬ ‫אני כאילו, "אני חייב.ת לצפות בזה".‬
‫אני פשוט צריך.ה 100 כלבים מאולפים‬
‫שכולם יכנסו ככה לבמה.‬
‫וכולם קופצים על הרגליים האחוריות,‬ ‫נכניס את זה לטריילר ולא לתוכנית.‬
‫כן, רגשות. יש לי הרבה רגשות.‬
‫אז… זעם, מבוכה. אלה חלק מהרגשות.‬
‫רגש נוסף שמאוד דומיננטי בחיי,‬ ‫ואני חושב.ת שהרבה אנשים מזדהים עם זה,‬
‫זאת נוסטלגיה. אני מאוד נוסטלגי.ת.‬
‫אתם מבינים את כוונתי?‬ ‫ואני יודע.ת שזה רגש חסר תועלת,‬
‫אני נוסטלגי.ת לזמנים שלפני המגיפה‬ ‫כשלא הערכנו כמה טוב היה לנו.‬
‫אני נוסטלגי.ת מאוד לתקופה‬ ‫של לפני גיל ההתבגרות, אם לומר את האמת.‬
‫מאז הכול השתבש.‬
‫כאילו…‬
‫והחברים שלי אומרים,‬ ‫"את.ה מתגעגע.ת לשנות ה-90".‬
‫זה כל כך מקורי.‬
‫"את.ה מתגעגע.ת לכך שלכל‬ ‫ההורים שלנו היו בבתים הרבה גומיות?"‬
‫זוכרים שלכולם היו גומיות?‬
‫אפשר היה למצוא אותם סביב ידיות מגירה.‬ ‫יהיה להם כדור שלם מהן. למה הן נועדו?‬
‫אין לי גומיות עכשיו.‬
‫"את.ה מתגעגע.ת לזה שלכל ההורים‬ ‫הייתה קונכייה גדולה בשירותים?"‬
‫"כן, אני מתגעגע.ת לזה."‬
‫כן.‬
‫ואני מתגעגע.ת לגישה קלה יותר‬ ‫לבצע הפלה ופחות פופוליזם.‬
‫אתם יודעים למה אני מתכוון.ת? כן.‬
‫אני חושב.ת שמעולם‬ ‫לא התגברתי על גיל ההתבגרות.‬
‫טוב, משתי סיבות.‬
‫אני חושב.ת שגיל ההתבגרות‬ ‫הכה בי כרעם ביום בהיר.‬
‫ראשית, אני בדיוק חתך האוכלוסייה…‬
‫שגיל ההתבגרות התרחש בדיוק בתקופה‬ ‫בה האינטרנט והפופולריות שלו הופיעו.‬
‫יש לי מזל.‬
‫מגיל שנה עד 13, זה לא היה בסביבה.‬
‫אני זוכר.ת שהמחשב היחיד‬ ‫בכיתה שלנו התחבר לאינטרנט.‬
‫ובן לילה, העולם פשוט התפוצץ, הכול השתנה,‬
‫כולנו קיבלנו את כתובת האימייל‬ ‫הראשונה שלנו.‬
‫שלי היה הוט-מיי-יל@הוטמייל.קום.‬
‫תודה.‬
‫אלה היו הימים שיכולתם להשיג‬ ‫את כתובות האימייל הטובות.‬
‫אבל בן לילה העולם הפך‬ ‫מלהיות מאוד נוח לניהול…‬
‫כל מה שהייתי צריך.ה לדעת‬ ‫היה באנציקלופדיה בריטניקה במרתף של הוריי.‬
‫זה היה כל כך מרגיע.‬ ‫זאת הייתה כמות מוגבלת של עובדות.‬
‫וזה הכול.‬
‫הנייר הדק והיפה.‬ ‫אתם יודעים למה אני מתכוון.ת?‬
‫היה אפשר להתמודד עם זה. זה לא היה…‬
‫כמו כן, זו הייתה אמת אובייקטיבית.‬
‫אף אחד לא פרסם סדרת אנציקלופדיות‬ ‫סותרות כדי לעורר דיון.‬
‫אתם מבינים את כוונתי? כאילו, "ובכן…‬
‫"אתם בטוחים שלימה היא בירת פרו?"‬
‫ואז בן לילה זה היה…‬
‫והייתי אובססיבי.ת עם זה.‬ ‫אני זוכר.ת שחבריי לארוחת הצהריים היו,‬
‫"אנחנו יוצאים בהפסקה לשחק. רוצה לבוא?"‬
‫הייתי אומר.ת, "לא, יש כל כך‬ ‫הרבה עבודה לעשות באינטרנט.‬
‫"קורים כל כך הרבה דברים."‬
‫אמרתי, "אני צריך.ה…‬
‫"להעתיק ולהדביק תמונות‬ ‫של באפי ציידת הערפדים‬
‫"למסמך וורד.‬
‫"ואז אני צריך.ה להדפיס את מסמך הוורד."‬
‫"הנייר יהיה ספוג בדיו.‬
‫"כבד מרוב דיו.‬
‫"עליי לגזור את התמונות האלה‬ ‫וזה יהיה כמו לגזור נייר טואלט רטוב.‬
‫"ואז עליי להדביק את התמונות האלה‬ ‫ביומן שיעורי הבית שלי, אני עסוק.ה."‬
‫אני באמת מרגיש.ה שמאז‬ ‫אני לא מפסיק.ה להיות עסוקה. אני מותש.ת.‬
‫ועוד סיבה שאני חושב.ת‬ ‫שגיל ההתבגרות הימם אותי היה…‬
‫כן. אז דברים רגילים של גיל ההתבגרות.‬
‫ואז הגיע האינטרנט‬ ‫וכל הדברים שזה הביא איתו.‬
‫ובשבילי, גיל ההתבגרות עורר‬ ‫גם סוג של דיספוריה מגדרית פרועה,‬
‫את כל הקטע של המגדר.‬
‫אתם יודעים על מה אני מדבר.ת?‬ ‫-כן.‬
‫שקט מוחלט.‬
‫לא, אבל באמת, לפני גיל ההתבגרות,‬
‫הרגשתי שאני ילדה אנדרוגינית קופצנית,‬
‫מאוד בטוחה בעצמה,‬ ‫עשיתי המון חיקויים של אייס ונטורה.‬
‫ופתאום גיל ההתבגרות הגיע והגוף שלי השתנה,‬
‫הרגשתי מאוד… וזה היה גם בשנות ה-90.‬
‫זה היה העידן של להקות בנות‬ ‫ולהקות בנים, נכון?‬
‫הייתה תפיסה בינארית שהוכתבה בעזרת פופ.‬
‫הלכתי לבית ספר לבנות בלבד, ואני פשוט…‬
‫השאלה הנפוצה ביותר… השאלה שהייתם‬ ‫צריכים לדעת את התשובה עליה בבית הספר שלי‬
‫הייתה, "איזו ספייס גירל את?"‬
‫ויש רק חמש תשובות אפשריות.‬
‫הייתם צריכים לדעת. הייתם במסדרון,‬
‫וקבוצת בנות הייתה דוחקת אותך לפינה,‬ ‫"איזה מהן את?"‬
‫כי הן ארגנו ליפסינקים.‬
‫הן היו צריכות לדעת, אני לא שופט.ת.‬ ‫הן באמת היו צריכות לדעת‬
‫איפה את משתלבת במערך.‬
‫זה היה כאילו, "מי מהן את?"‬ ‫אמרתי, "ג'סטין טימברלייק. אני לא יודעת".‬
‫"ניק קרטר?"‬
‫אני חושב.ת שבלי קשר‬ ‫לאם חוויתם עניינים מגדריים,‬
‫גיל ההתבגרות הוא בכל מקרה סיוט מזוין,‬ ‫כאילו, אתם מרגישים כמו חייזר,‬
‫וכל מה שהיה מדליק בקשר אליכם‬ ‫הופך בן לילה לחסר ערך.‬
‫כאילו, היה לי את הטריק הזה.‬
‫טוב, זה צליל שאני יכול.ה לעשות עם היד שלי.‬
‫ואני נשבע.ת, זה היה ממש פופולרי.‬
‫אנשים אהבו כשעשיתי את זה, זה כיכב במסיבות.‬
‫אני אעשה את זה בשבילכם עכשיו.‬
‫טוב, אולי חלקכם זוכרים את זה. זה הצליל.‬
‫אתם זוכרים את זה?‬
‫חבר'ה, אני נשבע.ת זה היה מככב במסיבות.‬
‫אנשים היו מבקשים את זה, "תעשה.י את הצליל".‬ ‫והייתי אומר.ת, "בסדר".‬
‫עשיתי את זה פעם באספת בית הספר,‬ ‫זה היה קצת יותר מדי, אבל…‬
‫זה היה ממש מגניב,‬ ‫ואז לפתע, גיל ההתבגרות הגיע,‬
‫ואני במסיבה בבית של מישהו, בארון עם ילד‬ ‫בן 13 מחוצ'קן שיש לו חצי זקפה, ואני כאילו…‬
‫והוא כאילו, "מה לעזאזל?"‬
‫הוא אמר, "חשבתי שתעשי לי ביד".‬ ‫אני כאילו, "לא".‬
‫"אמרתי שאוכל לעשות משהו מגניב עם היד שלי."‬
‫הוא משאיר אותי לבד בארון.‬ ‫אני שם בחושך לבד…‬
‫באמת עצוב.‬
‫קשה לחיות בגיל הזה. זה באמת…‬
‫אתם לא חושבים שהדרך היחידה לפלרטט בגיל 13,‬
‫הדרך המקובלת היחידה היא להגיד,‬ ‫"כמה גדולות הידיים שלך?"‬
‫זה… אתם לא חושבים? אתם זוכרים את זה?‬
‫"כמה גדולות הידיים שלך?"‬ ‫אני עדיין חושב.ת שזה מהלך נהדר‬
‫ליצור קשר פיזי עם מישהו שאתם מחבבים.‬
‫רק שהייתי בבית ספר רק לבנות,‬
‫קצת לא ממש הבנתי.‬ ‫"כן, הידיים שלי די ענקיות".‬
‫"כן, שלך קטנטנות, כמובן."‬
‫להסתובב במגרש המשחקים‬ ‫ולהגיד, "אתן יודעות מה אומרים".‬
‫"ידיים גדולות, שפתי פות ענקיות."‬
‫אבל…‬
‫אז כל זה התרחש, ואני חושב.ת שלכולם‬
‫בגיל ההתבגרות, אתם סוג של…‬
‫אתם מפתחים חשיבה ביקורתית‬ ‫ופתאום העובדות הקשות של החיים מכות בכם.‬
‫אני חושב.ת שאם אתם שונים באופן כלשהו,‬
‫כאילו, אם הנרטיב הדומיננטי‬ ‫שכולם מספרים לכם‬
‫לא מתאים למה שאתם חווים…‬
‫למשל עם מגדר, אנשים אומרים,‬
‫"יש שניים, את אישה וזה מה שזה."‬ ‫ואת.ה כאילו. "בסדר".‬
‫אבל את.ה חווה משהו אחר לגמרי.‬
‫אז יש לך שתי אפשרויות.‬
‫את.ה יכול.ה לפקפק בתוקף‬ ‫של עצמך ובניסיון שלך‬
‫או שתוכל.י לפקפק בתוקף‬ ‫של כל השאר ושל כל המערכת.‬
‫ברגע שאתם מתחילים‬ ‫למשוך את החוט הזה, נדפקתם.‬
‫מונוגמיה.‬
‫"אפשר להביא שני אנשים לנשף הסיום?‬ ‫למה לא? אני לא מבין.ה למה לא."‬
‫וממש הרגשתי, וגם…‬
‫עבורי, התחלתי לעשות קומדיה‬ ‫כשהייתי בן.ת 13 ואני…‬
‫וגיליתי… ממש נכנסתי לסמים, סמים פסיכדליים.‬
‫אז זה החמיר את תחושת הקיומיות הכללית שלי.‬
‫כאילו הרגשתי שאני מקלף.ת את הטפט מהמציאות,‬
‫וראיתי את הפיגומים הדקים האלה‬ ‫מחזיקים את הכול.‬
‫כאילו, "מה קורה?"‬
‫אתם פתאום מבינים שההורים שלכם פגומים,‬
‫המורים שלכם בודדים או משהו.‬
‫אני זוכר.ת שאמרתי,‬ ‫"אני חושב.ת שגברת ביוקנן בודדה.‬
‫"אני מרגיש.ה הרבה לחץ‬ ‫לצחוק מהבדיחות שלה. אני לא יודע.ת."‬
‫וכן, אני זוכר.ת שהייתי ממש לחוץ.ה‬
‫ממדוע אנחנו, בתור חברה,‬ ‫לא מדברים יותר על העובדה‬
‫שהסרט "עבודת נמלים" והסרט "באג לייף"‬
‫יצאו באותה שנה.‬
‫אין ספק שכוחות חזקים התערבו בעניין הזה,‬
‫ואנחנו לא נתייחס לזה? כאילו מה…‬
‫כן.‬
‫אז כן, הייתי בלחץ ו…‬
‫בנוסף, אני חושב.ת שבעזרת הסמים,‬ ‫זו הייתה דרך לברוח מהגוף שלי.‬
‫הרגשתי מאוד לא בנוח עם הגוף שלי,‬ ‫וזו הייתה כאילו בריחה דרך דלת סתרים.‬
‫כך שנכנסתי עמוק לעולם הסמים, וממש בקצרה,‬
‫עברתי מסמים פסיכדליים לסמים ממש קשים.‬
‫זרקו אותי מהבית. נשרתי מבית הספר.‬
‫נדלג קדימה, הגעתי לגמילה.‬
‫כשהייתי בן.ת 19, הצטרפתי‬ ‫לתוכנית גמילה יומית במשך תשעה חודשים.‬
‫תוכנית גמילה יומית לבני נוער,‬
‫אובייקטיבית זה רעיון רע.‬
‫טוב, במובן מסוים.‬ ‫כלומר אתם מקבצים יחד קבוצה של בני נוער.‬
‫כל מה שיש להם במשותף זה שהם אוהבים סמים.‬
‫כל יום ב-15:00 מסתיים היום,‬
‫והם אומרים, "לכו עם החברים החדשים שלכם.‬
‫"רוצו לכם. תתחברו זה עם זה בסמטאות.‬
‫"הדרך היחידה שאתם מכירים."‬
‫אבל זה פקח את עיניי.‬ ‫זו הייתה נקודת מפנה גדולה.‬
‫הצטרפתי לתוכנית הזאת בה היו עוד 12 ילדים.‬
‫ולפתע הייתי, "לעזאזל".‬
‫הילדים האלה הגיעו מרקע חיים קשה‬
‫וממצבים משפחתיים קשים. כאילו מי אני ש…?‬
‫אני ילד.ת שמנת ממעמד הביניים.‬ ‫כנגד מה אני באמת מורד.ת?‬
‫אבל הייתי צריך.ה להיות שם, וזה היה טוב.‬
‫רציתי להשתלב עם הילדים האלה.‬ ‫הם היו שם כבר זמן מה, הם היו ממש מגובשים.‬
‫והיו להם כינויים זה לזה.‬
‫מעולם לא היה לי כינוי‬ ‫ורציתי גם להיות בקטע.‬
‫והתרגשתי מאוד כי אחרי חודשיים בתוכנית,‬
‫בוקר אחד נכנסתי ואחד הבחורים‬ ‫אמר, "מי אמבט, מה קורה?"‬
‫אמרתי, "מי אמבט?"‬
‫וכולם התחילו לקרוא לי "מי אמבט".‬
‫ואז המורה מתחילה לקרוא לי… כך זה נקלט.‬
‫המורים אומרים, "בוקר, מי אמבט".‬
‫אמרתי, "מה קורה?"‬
‫אבל די נכנסתי לזה. אני לא רוצה להודות‬ ‫שאני לא יודע.ת למה הם קוראים לי ככה.‬
‫אמרתי, "לא הרבה. הכול טוב".‬
‫כן. לבסוף, אני מרגיש.ה מספיק‬ ‫בנוח איתם וכולנו מתקרבים.‬
‫אמרתי, "חבר'ה, התכוונתי‬ ‫לשאול אתכם כבר חודשים.‬
‫"למה אתם קוראים לי, מי אמבט?"‬
‫והם אמרו, "כשהגעת, כולנו ניהלנו שיחה‬
‫"והחלטנו שאת.ה נראה.נראית‬ ‫כמו מסוג הילדים שישתו את מי האמבט שלהם."‬
‫זה…‬
‫כל כך ספציפי.‬
‫כל כך מעליב.‬
‫ויצירתי, כן.‬
‫לשתות את שלהם… כלומר, פעם שתיתי מי אמבט.‬
‫בטח.‬
‫כולנו שתינו, לא?‬
‫כלומר, לא כמו עם…‬
‫עם קש. פשוט…‬
‫לא, אבל כולנו…‬
‫כולנו שתינו קצת, נכון?‬
‫טוב, רגע. זוכרים את "זמן לאמבטיה"?‬
‫זוכרים את "זמן לאמבטיה"? האם אי פעם,‬ ‫ב"זמן לאמבטיה", לקחתם את הפלנל הרטוב…‬
‫קראתם לזה פלנל או מגבת פנים?‬
‫פלנל? כן. קנדה, כן.‬
‫לקחתם פעם את הפלנל הרטוב שלכם‬
‫והנחתם אותו על הפנים שלכם ונשמתם דרכו?‬
‫ופתאום הרגשתם שאתם מטביעים את עצמכם?‬
‫אתם כאילו, "אוי לא!"‬
‫או האם מצצתם את המים מהפלנל שלכם?‬
‫נכון?‬
‫זה מרגיש כל כך צייצני. איזו הרגשה.‬
‫"זמן לאמבטיה".‬
‫יודעים למה אני מתכוון.ת?‬
‫יודעים למה אני הכי מתגעגע.ת?‬
‫אני אעבור הלאה מ"זמן לאמבטיה",‬ ‫אבל רק אגיד בקצרה‬
‫מה שהכי חסר לי ב"זמן לאמבטיה" הוא פשוט‬
‫שפעם ביום, מישהו אומר,‬ ‫"הגיע הזמן לאמבטיה".‬
‫כמה זה טוב? אני חושב.ת שאנו‬ ‫לא מעריכים את זה כשאנו צעירים,‬
‫אבל דמיינו שאתם בדייט טינדר מחורבן,‬
‫והמלצר בא, הוא כאילו,‬
‫"מצטער להפריע. זה זמן לאמבטיה עבורך."‬
‫אתם תעופו משם.‬
‫הנעורים מבוזבזים על הצעירים.‬
‫כן, אז…‬
‫אני חושב.ת שהסיבה שאני אובססיבי.ת‬ ‫לגבי תקופת הנעורים שלי‬
‫וכל הזמן מעבד.ת אותה בראשי היא מפני‬ ‫שאני מרגיש.ה כמו אדם אחר לגמרי עכשיו.‬
‫היה לי גיל התבגרות כאוטי,‬
‫הוא היה ממש אפל, כאילו זה היה מטורף.‬
‫ועכשיו אני באמת מרגיש.ה כמו אדם אחר לגמרי.‬ ‫עכשיו אני מאוד נמנע.ת מסיכונים.‬
‫אתם… כן.‬
‫אתם צריכים לראות אותי‬ ‫במדרגות נעות, זה מטורף.‬
‫אני מחזיק.ה במעקה כל כך חזק.‬
‫אני מאוד…‬
‫כשהמדרגה מתקרבת, "אלוהים".‬
‫אני, "אחת, שתיים, שלוש, קדימה".‬
‫מחכה לרגע שלי.‬
‫אם אני לא מוכן.ה והמדרגה מגיעה,‬ ‫אני הולך.ת אחורה.‬
‫אני, "בסדר…"‬
‫כן.‬
‫אבל אני מרגיש.ה שונה.‬
‫אני מניח.ה שאני עדיין מרגיש.ה‬ ‫תחושה של הרס עצמי.‬
‫כמו שהלחץ הזה מצטבר.‬
‫אני מרגיש.ה שלכולנו יש את הדחפים האלה,‬
‫ופשוט צריך למצוא דרך בריאה‬ ‫להתמודד עם הרגשות האלה.‬
‫אני משתתף.ת בהרבה חדרי בריחה.‬
‫אני תמיד בורח.ת מחדר.‬
‫כל הזמן.‬
‫לאחרונה עשיתי סיבוב הופעות,‬ ‫שהוא דבר אינטנסיבי.‬
‫את סיבוב ההופעות שלי אני עושה לבדי.‬ ‫לרוב אין לי מופע חימום או מנהל הופעות.‬
‫אני פשוט נוסע.ת לבדי.‬
‫אני עובר.ת ימים ארוכים‬ ‫בערים האקראיות האלה בבריטניה.‬
‫ועשיתי הופעה באדינבורו.‬
‫אז, הייתי בסקוטלנד,‬ ‫באדינבורו, לבדי במשך היום,‬
‫והייתה לי את התחושה של לחץ מצטבר.‬
‫מבינים את כוונתי?‬
‫ובדיוק ראיתי את "טריינספוטינג", אז חשבתי,‬
‫אנחנו בסכנת הידרדרות.‬
‫וחשבתי, "מה עליי לעשות?"‬
‫אז נכנסתי לאינטרנט ומצאתי‬ ‫שהצינוקים של אדינבורו פתוחים.‬
‫הם כמו הצינוקים של לונדון,‬ ‫שזה כמו חוויית אימה,‬
‫חווית אימה סוחפת,‬
‫שבה שחקנים מתלבשים‬ ‫כמו בתקופה הוויקטוריאנית ומפחידים אותך.‬
‫ואתם הולכים במבוך של גיהינום.‬ ‫אמרתי, "נהדר".‬
‫וגם רכשתי את חבילת ה-VIP,‬ ‫שזה רק עוד 20 דולר,‬
‫וכל מה שזה אומר היה, כשהגעתי,‬ ‫הם צילמו תמונה שלי לפני מסך ירוק.‬
‫הם נותנים מפתח, והם מקרינים בית קברות…‬
‫הם נתנו את צרור המפתחות של…‬
‫אז קלטתי שזה משהו שעושים עם חברים.‬
‫חברים או אהובים.‬
‫יש לי עכשיו צרור מפתחות…‬
‫אז…‬
‫אני יורד.ת למטה,‬ ‫אני וקבוצה של אנשים שאינני מכיר.ה,‬
‫ואנחנו נלך ביחד כקבוצה במבוך האימה הזה.‬
‫אלה תיירים ומשפחות, אנחנו בערך עשרה.‬
‫אנחנו עומדים לעבור את זה,‬ ‫ואיזה בחור יוצא אלינו,‬
‫והוא לבוש כמו קצב ויקטוריאני.‬
‫הוא מכוסה בדם ויש לו‬ ‫סכין קצבים גדולה, זקן עבות,‬
‫בחור סקוטי, והוא אומר, "אני הקצב!"‬
‫אני לא יכול.ה לעשות את המבטא כל כך טוב.‬
‫הוא אמר, "ברוכים הבאים לצינוקים‬ ‫של אדינבורו, אנו הולכים להרוג אתכם".‬
‫ואני כזה, "כן!"‬
‫"כן, התפללתי למוות!"‬
‫ואז הוא אמר, "אבל קודם‬ ‫יש לי כמה הוראות בטיחות.‬
‫"אם אתן בהיריון או סובלים‬ ‫מאפילפסיה, אל תיכנסו לצינוק."‬
‫אמרתי, "בסדר". ואז הוא אמר,‬
‫"בשום שלב אף אחד מהשחקנים‬ ‫בצינוק לא ייגע בך או יתפוס אותך."‬
‫אמרתי, "זה טוב".‬
‫אף אחד לא רוצה שיתפסו‬ ‫אותו בצינוק. אז אני כאילו,‬
‫"סבבה."‬
‫אז אנחנו מתחילים ללכת,‬ ‫וחבר'ה, זה כל כך מפחיד.‬
‫כאילו, זה פשוט…‬
‫אני רועד.ת מפחד.‬ ‫אני עם אנשים זרים עובר.ת במבוך.‬
‫הם עושים את הדבר הזה שבו הם‬ ‫אוהבים לכבות את כל האורות, חשכה מוחלטת.‬
‫כשהאורות נדלקים שוב, יש אישה‬ ‫שעומדת סנטימטר מהפנים שלך והיא כאילו…‬
‫זה כל כך מפחיד, אבל אני אוהב.ת את זה.‬
‫ויש מעין הקשר סיפורי, ממש בהתחלה,‬
‫הקצב אמר, "אתם תפגשו‬ ‫את הקניבל האגדי סוני בין".‬
‫מישהו מכיר את סוני בין?‬ ‫מסתבר שהוא קניבל אגדי,‬
‫ואנחנו כאילו, "אנחנו לא רוצים‬ ‫לפגוש אותו. אנחנו מפחדים".‬
‫והוא כאילו, "הוא יאהב אתכם".‬
‫אנחנו יודעים שזה מתפתח למשהו.‬
‫הגענו לחלק הזה שבו יש‬ ‫מעין סירה מתחת לאדמה,‬
‫אנחנו כאילו במעמקי אדינבורו, נכון?‬ ‫ויש סירה על מסילה וכולנו נכנסים אליה.‬
‫ואנחנו יכולים לשמוע את סוני בין בחשכה,‬ ‫מהכיוון אליו אנחנו מתקדמים.‬
‫"אני סוני בין." צעקנו, "לא!"‬
‫והקצב אומר, "בסדר,‬ ‫אתם לבדכם עכשיו. אני עוזב אתכם".‬
‫אנחנו כאילו, "לא, חכה.‬ ‫למדנו לאהוב אותך, אנחנו צריכים אותך".‬
‫הוא כזה, "תזדיינו, חבר'ה". והוא עוזב.‬
‫עכשיו, אני והקבוצה שלי נמצאים בסירה הקטנה.‬
‫האורות כבים ואנחנו נמצאים בחושך מוחלט.‬
‫אי אפשר לראות את היד שלכם‬ ‫מול הפנים, זה כל כך חשוך, זה לח וקר.‬
‫ואנחנו יכולים לשמוע, "אני סוני בין".‬ ‫אני מתחרפן.ת.‬
‫ואז אני מרגיש.ה ידיים על הגב שלי.‬
‫מטפסות מעלה לאורך הגב שלי.‬
‫ומגיעות מסביב לצוואר שלי.‬
‫ואני מתחרפן.ת כי אני נזכר.ת‬
‫שאסור להם לגעת בך בצינוק. נכון?‬
‫אמרתי, "מה קורה?"‬ ‫האורות נדלקים, אני מסתובב.ת,‬
‫וזאת אישה בגיל העמידה‬ ‫שהיא חלק מהקבוצה שלנו.‬
‫והיא פשוט עושה…‬
‫זה היה…‬
‫מטורף.‬
‫היא הייתה עם שתי הבנות המתבגרות שלה‬
‫שישבו משני צידיה, והן אמרו,‬
‫"אימא, מה לעזאזל את עושה?"‬
‫היא כאילו…‬
‫אני חושב.ת עליה כל הזמן.‬
‫היא כמו הדוור. היא גיבורה.‬
‫גיבורה של כולנו.‬
‫אבל אני עושה דברים כאלה כדי להרגיש חי.ה ו…‬
‫אני מנסה להיות ערני.ת מאוד לגבי המוח שלי‬
‫כי יש בי הרבה בושה לגבי שנות הנעורים שלי.‬
‫התנהגתי רע מאוד.‬ ‫היו לי נטיות חזקות להרס עצמי…‬
‫והדבר המוזר הוא שכל כך כעסתי, ממש כעסתי.‬
‫הדבר המוזר הוא שמאז 2016…‬
‫אני זוכר.ת שכאשר טראמפ נבחר.‬ ‫אמרתי, "אז אנחנו לא יכולים להכחיש יותר‬
‫"שהעולם קצת לא מאוזן." הוא קצת דפוק, נכון?‬
‫יש לנו עכשיו כל כך הרבה מידע זמין,‬
‫שקשה להכחיש שהמערכת לא עובדת עבור כולם.‬ ‫כאילו… מיליארדרים לא משלמים מיסים,‬
‫ואנחנו יודעים כל כך הרבה דברים.‬ ‫אז אני כאילו, "בסדר, הכעס שלי היה תקף".‬
‫ואני חושב.ת שהרבה מתבגרים מרגישים‬ ‫את הזעם המוצדק הזה.‬
‫אבל אופן המרידה שלי היה דפוק.‬
‫הוא היה כל כך מלא בהרס עצמי ומרוכז בעצמי.‬
‫זה היה לא ממומש, בסופו של דבר.‬ ‫למשל, עשיתי את הקעקוע הזה‬
‫בגיל 16. כתוב "שיבולת שועל".‬
‫כתוב "שיבולת שועל", פעמיים.‬
‫אני זוכר.ת שחשבתי, "שיזדיין הממסד".‬
‫כאילו, מה?‬
‫אז זה שם לתמיד.‬
‫אני…‬
‫אני זוכר.ת שהרגשתי…‬
‫הרגשתי שהעולם הוא בית שנמכר לי‬
‫בגיל צעיר מאוד כשהייתי צעיר.ה‬ ‫מכדי לחתום על משכנתה.‬
‫בית שנמכר לי על ידי סוכן נדל"ן מאוד חשוד,‬ ‫קצת מפוקפק. כמו מתווך תינוק דוגי-סטייל.‬
‫"תחתמי כאן, ילד.ה." ואני כאילו, "בסדר".‬
‫"כל החלומות שלך יתגשמו."‬ ‫אני חותם.ת על זה, ופתאום אני בבית הזה.‬
‫אתם מפתחים חשיבה ביקורתית.‬ ‫אתם מתעוררים בבית בגיל העשרה.‬
‫אתם כאילו, "רגע".‬
‫רק רגע, יסודות הבית רקובים,‬
‫החצר האחורית בוערת כי הבעלים הקודמים‬
‫המשיכו לחמם רק בדלק מאובנים.‬
‫אז התגובה שלי הייתה,‬ ‫"פשוט אהרוס את הבית עם עצמי בתוכו".‬
‫וכמובן, עכשיו אני מבין.ה‬ ‫שמה שהייתי צריך.ה לעשות‬
‫זה להשקיע איזושהי כמות של אנרגייה כדי לתקן‬ ‫את הבית, נכון? זה מה שאנו צריכים לעשות…‬
‫בתקווה שזה מה שאנו מנסים לעשות.‬ ‫אנו חייבים, נכון?‬
‫תשקיעו קצת אנרגייה כדי להפוך את הבית למקום‬ ‫נחמד יותר לגור בו. כי הוא לא יעשה זאת… כן.‬
‫אני מרגיש.ה שאנחנו צריכים באופן מודע‬ ‫לעשות את זה, אחרת זה לא יקרה.‬
‫ולכן אני… אני אוהב.ת…‬
‫אני חושב.ת שבני דור ה-Z הם מדהימים.‬
‫אל תאמינו לכך שהם רק בטיק-טוק. הם מגניבים.‬
‫הם שם בחוץ. הם עושים דברים.‬
‫כמו מחאה על שינוי האקלים‬ ‫ופירוק בינאריות מגדרית נוקשה.‬
‫מה אני עשיתי?‬
‫התחמקתי מהכול וכאילו, "למישהו יש אסיד?"‬
‫פשוט התנהגות חסרת תועלת.‬
‫והם מגניבים.‬
‫אני רוצה לדבר על…‬
‫אני רוצה לדבר על עניין המגדר לרגע.‬
‫אז…‬
‫רק כי הייתי בבריטניה, ועכשיו אני בארה"ב,‬
‫ובשני המקומות יש כרגע‬ ‫היסטריה אמיתית סביב מגדר וזהות מגדרית.‬
‫ואני חושב.ת שחלק מזה נובע מההבנה המוטעית‬
‫שזה הטרנד האחרון של דור ה-Z.‬ ‫או קטע של דור המילניום, נכון?‬
‫שיש נזילות סביב נושא המגדר, זה כאילו…‬
‫מאז ערש התרבות האנושית,‬
‫אנחנו יודעים שיש שונות במגדר.‬
‫היו תרבויות שזיהו מגדר שלישי ורביעי.‬
‫לא רק זיהו, העריצו.‬
‫כאילו יכולתי להיות נערץ.ת.‬
‫יכולתי להיות נערץ.ת.‬
‫זה מבאס.‬
‫ובמקום זה אני כאילו,‬ ‫"באיזה שירותים מותר לי להשתמש?"‬
‫והאמת שזה טרנד קולוניאליסטי של העת האחרונה‬ ‫שיש את הבינאריות המגדרית הנוקשה הזאת.‬
‫זה כאילו פשוט הסתובבנו בעולם‬ ‫ודרסנו את הדקויות של כל הדברים היפים האלה.‬
‫בבריטניה, שם גרתי, אני זוכר.ת,‬
‫ב-2018, הודו נתנה מעמד חוקי‬ ‫להומוסקסואליות, וזה היה נהדר.‬
‫כמו חגיגה גדולה, באמת מרגש,‬ ‫אבל זה היה ממש מתסכל‬
‫כי הסיקור בחדשות בבריטניה‬ ‫היה כל כך זחוח, זה היה כאילו,‬
‫"הגיע הזמן, הודו."‬
‫וזה כאילו, אנגליה נכנסה להודו והפכה‬ ‫את ההומוסקסואליות ללא חוקית ב-1896,‬
‫זה כאילו ערעור תפיסת המציאות האולטימטיבית.‬
‫זה כמו להצית את הבית של מישהו ולהגיד,‬
‫"זה ממש מביך כמה זמן לוקח לך לכבות את זה.‬
‫"זה כל כך מביך."‬
‫כן. תודה.‬
‫כן.‬
‫והדבר המעצבן הוא…‬
‫אני לא באמת רוצה לדבר על מגדר,‬
‫כי זה סוג של הפסד לכל הצדדים.‬
‫במיוחד אם זה משהו שמשפיע עליכם באופן אישי,‬ ‫ואכפת לכם מזה, קשה להתווכח עם זה.‬
‫כי אתם נהיים רגשניים, כבר הפסדתם.‬ ‫כי אתם כאילו…‬
‫זה קשה, אבל אני מרגיש.ה שעליי לדבר על זה‬
‫כי כל השאר הם… קומיקאים.‬
‫קומיקאים מולטי-מיליונרים גדולים,‬ ‫במופעי הסטנד-אפ שלהם,‬
‫עוקצים ויורדים‬
‫בזמן שזכויות הטרנס הן כל כך שבריריות,‬
‫ומתדרדרות לאחור, זה פשוט לא… כן.‬
‫לא, לא. אבל אני מרגיש.ה…‬
‫הן מתדרדרות לאחור, כן.‬
‫לא, אני צוחק.ת.‬
‫פתאום חשבתי, "לעזאזל".‬
‫אני צופה במופעים האלה כדי להיות מעודכן.ת‬
‫לרגע שישאלו אותי בראיון‬ ‫על המופעים של אותם אנשים.‬
‫אבל הדבר שהמשיך לעלות‬
‫היה, "מגדר זה עובדה". זה היה הפזמון‬ ‫של אחד מהם, "מגדר זה עובדה".‬
‫ואז הם חתכו לקהל.‬ ‫הם אוהבים את זה. וזה כאילו…‬
‫ואני מרגיש.ה שאני קצת‬ ‫משכנע.ת את המשוכנעים, אבל…‬
‫רק להגיד בזריזות. כמובן,‬ ‫המין הביולוגי הוא אמיתי. זה משהו.‬
‫בתוך זה, יש המון וריאציות, זה מאוד כאילו…‬
‫מדעית, זה לא בינארי כפי שאנחנו חושבים.‬ ‫יש אנשים שהם אינטרסקס,‬
‫יש שונות הורמונלית, כל מיני דברים.‬
‫אבל, בטח, מין ביולוגי,‬ ‫אף אחד לא מכחיש שזה אמיתי,‬
‫אבל מגדר הוא הרבה יותר בר חלוף‬ ‫והרבה יותר קשור למה שיש כאן וכאן.‬
‫בדומה מאוד להבניה חברתית.‬
‫ויותר נזיל.‬
‫והאופן שבו אני מסביר.ה את זה‬ ‫לאנשים שרוצים להבין‬
‫את ההבדל בין מין ביולוגי למגדר,‬ ‫אני מתאר.ת את הספקטרום המגדרי.‬
‫אתם מכירים את הסרט "היפה והחיה"?‬
‫בסדר.‬
‫אז תארו לעצמכם שאם בקצה אחד‬ ‫של הספקטרום המגדרי, יש לכם את גסטון.‬
‫זוכרים אותו? הוא כזה,‬ ‫"אף אחד לא נלחם כמו…"‬
‫הוא חתיך.‬
‫הוא מייצג גבריות קיצונית.‬
‫בצד השני של הספקטרום יש לכם את בל,‬
‫שיש לה תסמונת סטוקהולם.‬
‫כל כך אפל, אבל…‬
‫אבל חבר'ה, היא עדיין מודל מצוין לחיקוי‬
‫כי היא יודעת לקרוא.‬
‫היא נהנית מספר טוב.‬
‫חייבים לזקוף זאת לזכותה.‬
‫ואז באמצע הספקטרום, יש לכם את הפמוט, נכון?‬
‫יש לכם את לומייר.‬
‫ואני ממש מזדהה עם לומייר.‬
‫אני מתחבר.ת ללומייר.‬
‫וברור שככל שנעצים את לומייר,‬
‫כך לבל ולגסטון יהיה יותר כיף.‬
‫לומייר עושה מסיבות.‬ ‫הם כאילו, "תהיו האורחים שלי!"‬
‫כן.‬
‫יש לי פנטזיה.‬
‫יש לי פנטזיה ש…‬
‫בראש שלי זו תמונה ברורה…‬
‫יש לכם את דייב שאפל,‬ ‫ריקי ג'רווייס, לואי סי. קיי.‬
‫תצרפו לשם את ג'ו רוגן.‬ ‫והם אוכלים צלי חזיר.‬
‫בפנטזיה הזו, זה חזיר ענק,‬ ‫והם קורעים ממנו את הבשר.‬
‫הם שותים גביעי יין דבש.‬
‫המשקה מימי הביניים.‬ ‫הם זורקים את הכסף שלהם.‬
‫ואז הם מדליקים את הטלוויזיה‬
‫והם רואים אותי עושה‬ ‫את קטע המגדר של היפה והחיה…‬
‫כאילו… "אני פמוט".‬
‫והם צופים בזה ואומרים,‬ ‫"אלוהים, אנחנו… חבר'ה.‬
‫"אנחנו טעינו."‬
‫ואז הם פשוט… זאת הפנטזיה שלי.‬
‫ואז הם פשוט… אתם יודעים‬ ‫מה אני רוצה? אני רוצה שהם…‬
‫יערסלו זה את זה.‬
‫אני רוצה שהם יחזיקו זה את זה בעדינות,‬ ‫ופשוט יתנדנדו בעדינות.‬
‫אני בעצם רוצה שהם יהיו ההורים של עצמם.‬
‫פשוט לתת קצת, את זה.‬
‫כי אני מבין.ה. אני קולט.ת את זה.‬ ‫קשה ללמוד שפה חדשה.‬
‫למרות ש…? זה באמת קשה?‬
‫אומיקרון?‬
‫קלטנו את זה די מהר.‬
‫אבל ה…‬
‫הבדיחה שאני תמיד שומע.ת, וזאת הייתה בדיחה…‬
‫סיפרו את הבדיחה הזאת בשנות ה-90.‬
‫והיא חזרה ביתר שאת אל חוגי הסטנד-אפ.‬
‫היא בסגנון, "אני מזדהה כקקטוס,‬ ‫או שאני מזדהה כעמוד מנורה…"‬
‫או איזה עצם דומם אחר. וזה כאילו…‬
‫אני א-בינארי.ת,‬ ‫וזה נמצא תחת דגל הזהות הטרנסית.‬
‫והמין שהוקצה לי בלידה לא מרגיש מתאים…‬
‫ו…‬
‫אבל אני לא רוצה בהכרח‬ ‫להזדהות כא-בינארי.ת או טרנס.ית,‬
‫אני פשוט כזה.זאת, ולומר אחרת יהיה מוזר.‬
‫זה יהיה כמו לנהוג באלימות כנגד עצמי.‬
‫ככה זה ירגיש. זה יהיה, מרק העגבניות חם,‬
‫כפול מאה, פשוט מלא במרק עגבניות.‬
‫זה מסובך כי זה כאילו…‬
‫אתם פשוט צריכים להאמין לי‬ ‫שאני יודע.ת מי אני.‬
‫וכל כך קשה להגיד את זה לאנשים.‬
‫אתם פשוט צריכים להאמין לי.‬
‫אני בטוח.ה בזה.‬
‫אני אולי לא בטוח.ה אם טויוטה טרסל‬ ‫יכולה להיכנס מתחת לאייל.‬
‫מאוד לא בטוח.ה.‬
‫אבל אני כן יודע.ת את זה.‬
‫חוץ מזה, אתם אפילו לא צריכים להבין את זה.‬
‫אתם מבינים את כוונתי?‬
‫אני לא מבין.ה Wi-Fi. איך זה עובד? מה זה?‬
‫אבל אני יודע.ת שזה אמיתי.‬ ‫אני יודע.ת שזה קיים בינינו.‬
‫אני פשוט מקבל.ת את זה שהוא שם.‬
‫אני לא נותן.ת לזה להטריד אותי.‬
‫אני לא…‬
‫כן.‬
‫כן, אז עברתי ניתוח‬ ‫השטחת חזה בדצמבר האחרון,‬
‫ובשנה האחרונה‬ ‫אני על מנה נמוכה של טסטוסטרון.‬
‫וזו הייתה השנה הכי טובה בחיי. באמת.‬
‫ואני בן.ת 35. זו הייתה השנה הכי טובה בחיי.‬
‫תודה.‬
‫וזה כאילו…‬
‫מה שמוזר זה שאני לא עד כדי כך שמח.ה.‬
‫אני לא מדלג.ת לי מסביב.‬ ‫זה באמת רק היעדר הייסורים.‬
‫זה כל מה שזה.‬
‫וזה רף נמוך ו…‬
‫מי אנחנו שנמנע זאת? את היעדר הייסורים, כן.‬
‫זה יהיה שם האלבום שלי.‬
‫כן, טוב.‬
‫וגם אני ממש…‬
‫אסיר.ת תודה על השפה.‬
‫כי כשגדלתי לא הייתה לי את השפה הזאת.‬
‫תמיד הרגשתי ככה, ואני זוכר.ת שהייתי…‬
‫זוכרים כשהייתם בני ארבע או חמש‬ ‫וההורים שלכם סיפרו לכם את סיפור לידתכם?‬
‫אני מרגיש.ה שההורים שלי…‬
‫זה נשמע שהם תמיד דיברו‬ ‫על איך נוצרתי ועל הלידה שלי.‬
‫אני נשבע.ת שגם היו לנו שיחות רגילות.‬
‫אבל אני זוכר.ת שאבא שלי אמר לי,‬
‫"לאימא שלך היו צירים, והלכנו לבית החולים."‬
‫והוא אמר שאולי יהיו לך ילדים משלך יום אחד.‬ ‫ואני מדמיין.ת שיש לי ילדים משלי.‬
‫בפנטזיה שלי של להביא ילדים לעולם,‬ ‫מעולם לא הייתי מי שילדה את הילדים.‬
‫זו הייתה פנטזיה ממש ספציפית,‬ ‫שבה הייתי איש עסקים משנות ה-50 שהופך לאב.‬
‫כאילו צועד בעצבנות במסדרונות בית החולים.‬
‫לגמרי האווירה של 101 דלמטים.‬
‫ואז איזו אחות הייתה אומרת, "זה בן".‬
‫ואני הייתי כזה, "לחיים, רבותיי.‬
‫"אני אקרא לו באסטר.‬
‫"שלחו אותו למכרות."‬
‫כן, אנחנו כמעט בסוף.‬
‫יש לי עוד דבר אחד לספר לכם.‬ ‫אביא את מעמד המיקרופון שלי.‬
‫כן, תארו לעצמכם אם איבדתי אותו?‬
‫אז אני מרגיש.ה כאילו…‬
‫ואגב, תודה רבה לכם.‬ ‫זה באמת היה… אתם הייתם מדהימים.‬
‫אני מרגיש.ה שעברנו…‬
‫מבחינת תפיסות העולם שלנו,‬ ‫עברנו פסימיות ואופטימיות.‬
‫ואני ממש רוצה לסיים בנימה חיובית.‬
‫אז אני רוצה לספר לכם‬ ‫את המשל הבודהיסטי שאני אוהב.ת.‬
‫זה… תישארו איתי.‬
‫אני אוהב.ת את הסיפור הזה.‬
‫ואז אני אלך.‬
‫הוא מתרחש ביער. חזרנו ליער.‬
‫ובעצם, במשל הזה, האדם הזה נרדף,‬
‫רודפת אחריו ביער מה שאני‬ ‫רק יכול.ה לתאר כחיה מהגיהינום.‬
‫כמו יצור ממש מפחיד‬
‫עם מלתעות של אריה וגוף מפלצתי.‬
‫טבעו הוא רעב טהור.‬ ‫הוא רק רוצה לטרוף את האיש הזה,‬
‫והוא רודף אחריו במשך ימים. והאיש בורח.‬
‫הוא מתחיל להיות מותש.‬
‫בשלב מסוים הוא ייכנע לחיה.‬
‫ובדיוק כשהוא חושב‬ ‫שהוא יתעלף והחיה תתפוס אותו,‬
‫הוא רואה באר אבן קטנה באמצע היער,‬
‫באר מעגלית קטנה.‬
‫והוא חושב, "אני אסתתר מהחיה בבאר".‬
‫הוא קופץ פנימה. ואכן, החיה לא עוקבת אחריו‬
‫היא נעצרת למעלה ו…‬
‫והוא כאילו, "נהדר".‬ ‫הוא נופל במורד הבאר, וכשהוא נופל,‬
‫הוא מרגיש מים ניתזים על רגליו.‬
‫הוא אמר, "זה מוזר". והוא מסתכל למטה.‬
‫ומתחתיו, להיכן שהוא נופל,‬
‫המים שם סוערים בפראות,‬
‫והוא מבין… מה יש בתחתית הבאר?‬
‫חיה נוספת.‬
‫כן. זה מצב של חיה כפולה.‬
‫רע. חדשות רעות.‬
‫חיה למעלה, חיה למטה.‬
‫ככה. ובשנייה האחרונה, הוא רואה ענף‬
‫צומח מקיר הבאר. ענף מסועף…‬
‫אז הוא תופס אותו, ומשתמש בכוחותיו האחרונים‬
‫להרים את עצמו על הענף.‬
‫השרירים שלו רועדים.‬
‫והוא אומר, "ניצלתי".‬ ‫החיה שם למעלה, החיה שם למטה.‬
‫והענף חורק תחת כובד משקלו,‬
‫זה לא פתרון קבוע.‬
‫בשלב מסוים, הענף יישבר.‬
‫והוא מזיע… הוא מזיע בקפל הזה. אתם יודעים?‬
‫אם אתם מזיעים בקפל הזה, אתם בצרות.‬
‫ופתאום הוא מסתכל לקצה הענף,‬ ‫ורואה משהו נוצץ בקצה הענף.‬
‫והוא כאילו, "מה זה?" אז הוא מאזן את עצמו‬
‫ומושיט את היד לקצה הענף,‬
‫והוא תופס את זה בקצה האצבע,‬ ‫וזה שרף עצים זהוב ונוצץ.‬
‫זה שרף עצים מתוק ועז.‬ ‫והוא שם את זה בפה והוא כאילו,‬
‫"זה טעים."‬
‫חבר'ה, זה חיובי. רגע.‬
‫זה… זהו זה. לא.‬
‫הלו?‬
‫בסדר.‬
‫תאמינו לי, אני מוצא.ת את זה חיובי מאוד.‬
‫אתם חייבים להסכים איתי.‬ ‫בבקשה, קראתי למופע "שרף מתוק ועז".‬
‫אתם באמת חייבים להסכים איתי.‬
‫כאילו, זה לא היה זול.‬
‫לא, אבל אני באמת‬ ‫מוצא.ת את זה חיובי, כי זה…‬
‫החיים עשויים להיות מצב של חיה כפולה.‬
‫אלה אולי החיים. במובן מסוים, הם לא כך?‬
‫אבל למרבה המזל יש כל כך הרבה שרף עצים.‬
‫ואנחנו פשוט צריכים לקחת את הזמן,‬ ‫זה שווה את זה, ליהנות מהשרף.‬
‫ולטפח אותו איפה שאנחנו יכולים.‬
‫ולמרבה המזל, אני חושב.ת‬ ‫שיש שפע של שרף מתוק ועז.‬
‫בכל מקום שמסתכלים, אם מסתכלים היטב.‬
‫יש לכם, כלבים.‬
‫כל כלב בכדור הארץ הזה.‬
‫כמו זוג ג'ינס טוב. זה יכול להיות שרף.‬
‫הביטלס, בשבילי, הם שרף.‬
‫החברים שלכם. תוכנית הטלוויזיה "חברים".‬ ‫לא… זה שיש חברים.‬
‫סקס זה טוב. סקס עם החברים שלכם זה די טוב.‬
‫להפחיד אנשים… כן, אם זה…‬
‫אני אוהבת מדורות, לצלות מרשמלו,‬
‫השיר "בני והג'טס" של אלטון ג'ון.‬
‫כן, חיבוקים ונצנצים,‬ ‫אורות חג המולד, כל הדברים האלה.‬
‫לגמרי שרף.‬
‫כל הדברים האלה יכולים להיות שרף.‬
‫באמת, זה אולי נדוש.‬
‫אבל באמת, זה שרף בשבילי.‬ ‫לעשות את זה משמח אותי מאוד.‬
‫וזה שרף בשבילי.‬
‫ואני אסיר.ת תודה לכם שבאתם.‬
‫תודה רבה.‬
‫לעזאזל.‬
‫אלוהים.‬
‫רגע. אתה בוכה?‬
‫כן, זה היה כל כך עצוב.‬
‫זה אמור להיות מצחיק.‬
‫לא, זה לא היה.‬ ‫-כן. זה היה מצחיק. הכול.‬
‫באמת?‬
‫אני מניח שיש לנו חוש הומור שונה.‬
‫טוב, תודה שהקשבת בכל מקרה.‬
‫זה טוב לשפוך את הלב.‬
‫לא, זה…‬
‫זה.זאת אני. אני עצמי.‬
‫את.ה עצמך.‬
‫זה נפלא.‬
‫טוב, שנתחיל?‬ ‫-כן.‬
‫את.ה מתרגש.ת?‬ ‫-כן, אני קצת לחוץ.ה. אני מתרגש.ת.‬
‫זה נורמלי. זה קצת כבד.‬ ‫משפחת ביוקנן מקבלת הרבה דואר בעונה הזאת.‬
‫באמת? הם פופולריים.‬ ‫-את.ה תאהב.י את זה.‬
‫בסדר.‬ ‫-אתי חפירה?‬
‫כן.‬
‫אני כל כך שמח שבאת.‬ ‫-כן, תודה על האירוח.‬
‫אני לא מאמין שזה היה אמור להיות מצחיק.‬
‫כן, טוב…‬ ‫-זה מטורף.‬
‫אני מניח.ה שהיו חלקים די נוקבים, אבל…‬
‫כן. בסדר, הנה. נעשה פה בור קטן.‬ ‫-בסדר.‬
‫הנה. תכניס.י את את החפירה.‬ ‫את.ה תאהב.י את זה, מיי.‬
‫כן.‬ ‫-רוצה שאעיף את זה מעבר לכתף?‬
‫כן, מוכן.ה.‬ ‫-אחת, שתיים, שלוש. כן!‬
‫זה מרגיש טוב, מה?‬ ‫-מטריף.‬
‫כן, קח.י קצת דואר.‬
‫מה אתה בדרך כלל… זה בסדר?‬
‫תרגום כתוביות: רון סגל ארכא‬