Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ah, puse!
Slatke, nježne, strastvene...
Sve što trebaš znati o drugoj osobi u prvom je poljupcu.
Mislim da je tada... Isuse, polako!
Kad poljubiš nekoga, osjetiš odgovara li ti.
Jeste li stvoreni jedno za drugo ili ne.
- Kao da znaš... - Oprosti što kasnim, dušo.
Znaš kad ti šef poludi i traži sve i svašta od tebe?
„Hej, petak je, kraj tjedna. Zašto me jučer nisi pitao?”
Ozbiljan si.
- Ja? - Da.
Nešto ne valja?
Što ne bi valjalo?
- Nisi probao orašaste plodove. -Što?
Orašaste plodove.
Obično ih usisavaš kao usisavač.
Bok.
- Kako si, Silvia? - Kako si?
- Bok. - Bok.
- Berta, Silvia. - Drago mi je.
Pa, drag je, zar ne?
Isprva je divan.
Onda te počne čudno gledati.
Kao da zna nešto što ti ne znaš.
I samo te tako ostavi.
-Što radiš, Silvia? -Što? Pa to je istina.
- Nogirao si me iznebuha. - Pardon.
- Mene nije. - I to je učinio ovdje.
- Nogiraš me? - Ne.
- Je li probao orašaste plodove? -Što?
Nađete se u petak, u krcatom baru da ne možeš praviti strku.
Vjerojatno je već platio da može odmagliti.
- Pretjeruješ. - Kusur.
Ali dobro smo.
- Najbolje se ponašaš, zar ne? - Da.
Ali on ne vidi budućnost u tome.
Svima to govori. Boji se obvezati.
Sigurno je to.
- Kako znaš da nemamo budućnost? - Jer...
Još se sjećam prvog poljupca.
Pusa!
Sve je počelo u ovome trenutku.
Tada nisam ništa shvaćao,
ali ubrzo jesam.
Sve se dogodilo baš tako.
A kad kažem sve,
mislim baš sve.
Potrošio sam šest mjeseci života. Šest mjeseci hodanja s njom.
Ali trebao mi je zadnji spoj da potvrdim ono najgore.
Ako učiš...
Znači, želiš pisati?
Volio bih, ali nemam samodiscipline.
Želim pokrenuti vlastitu izdavačku kuću.
Objavljivati nove pisce.
S logotipom zbog kojeg pomisliš: „Ovo je kvalitetno.”
- Volim ronjenje na dah. - Stvarno?
Upomoć!
- Nagutao se vode. - Pomozite nam!
Idem na plažu ovaj vikend. Želiš i ti?
- Ne mogu. - Možda idući tjedan?
Idem po kavu.
Dobro.
Znam što će biti nakon prvoga.
Dobra vremena.
- I loša. - Kako znaš da nemamo budućnost?
Ovako je najbolje za oboje. Vjeruj mi, znam.
Tako mogu uživati i otići prije loma.
Baš si govnar.
Jer uvijek dođe do loma.
To nisi očekivao.
LJUBAV NA PRVI POLJUBAC
Da imam tvoj dar, postavio bih predstavu s 15 % popusta za tvoje bivše.
Daj, stišaj se.
Hej, zašto ga ne iskoristiš da nađeš novi bestseler?
Da bar. Ne ide to tako.
Znaš što ne funkcionira?
Znala sam.
- Bankrotirali smo, zar ne? - Nismo.
Rekao je da ovo ne funkcionira.
Podijatar. Kuži stopala, ja knjige.
Evo kamiona.
Vraća 500 komada Dnevnika uzgajivača pilića.
-Što ćemo s njima? - Tko bi rekao?
- Memoari uzgajivača. - Portret prazne Španjolske.
Koliko takvih knjiga ima?
- Dovoljno da je napuniš. - Ne želim cinike u timu.
Ako ne vjerujete u ovo, idite.
- Pomoći ću ti s kutijama. - Da.
- Razvedri se. Večera? - Može.
- Reći ću Lucíji, može? - Sutra rano ustajem.
- Izađimo. - Ne.
- Prošlo je mnogo od... - Ne.
Slušaj me. Još bolje, možda dođe Lucíjina prijateljica.
- Da, ali... - Nema „ali”. Vidimo se.
-Ciao, ekipa. -Ciao.
Kamo ih stavljamo?
- Zdravo. - Na čemu radiš?
Vampiri. U Mauthausenu.
- Nastavak? - Prednastavak.
Zvuči dobro.
- Hej, kako ste? - Vidi ti njega.
- Odakle ti? - Došao si zbog sushija?
Više ne jedem sushi. Dobio sam parazita na Nadalovoj nagradi.
Kako si? Čujem da se mučiš.
- Da nećeš izdržati godinu. - Krivo ste čuli.
Razgovaram s moćnim ulagačima.
Možeš nam natuknuti?
Ne mogu vam reći imena jer ne govorim čečenski.
Čekamo golemu investiciju. Razmišljamo o preseljenju ureda.
U neki s grijanjem?
- Nećeš se smijati u rujnu. -Što se događa u rujnu?
Objavljujem knjigu Sonsoles Durán.
Povratak njezinoj ranoj književnosti.
Ženstveno, oštro... S tim ironičnim pogledom, zar ne?
- Tu je. - Da, tu je.
- Kod kuće je, radi. - Ne, ona je tamo.
Pogledaj.
- Janjeći jiaozi? - Ne, hvala.
- Mogu li dobiti čašu vina? - Naravno.
Ne. Možda ipak bolje pivo.
Ne, dođi.
Neka bude votka.
Votka.
Hvala.
- Sonsoles. - Javiere.
Javiere, kako si?
Dobro, no ne bi li trebala pisati kod kuće?
Ne ide mi. Uzrujala sam se kod kuće prije sat vremena, blokada.
Nisam mogla pisati
i iznenada sam rekla: „Ne, trgni se.” Otvorila sam ladicu,
uzela Diazepam i rekla: „Idi na zabavu.”
I evo me.
- Ne moram dobiti nagradu. - Dobro.
Znaš li kako me život nagradio?
Dostojanstvom.
Slušaj, jednom sam jebala tog ćelavca.
Kako napreduje knjiga?
- Dobro. - Koliko dobro?
Pa znaš, dobro.
- Brzo ćeš nešto čitati. - Kad?
- Pravim knjige, ne kobasice. - Oprosti.
Ali imamo raspored i već dugo...
Javiere, mogla bih pisati za Anagramu.
A ne pišem. Znaš li zašto?
- Jer te Anagrama ne želi. - Hvala.
Nitko te ne želi.
Sonsolesini prvi romani bili su iznimno uspješni.
Svi su je slavili kao glas njezine generacije.
Nije se snašla.
Bok, Sonsoles.
Divni ste.
- Ne vjerujem da ste tu. - Moja prva knjiga.
Godina pantere najdraža mi je knjiga.
Ali imam novu. Godina tigrice.
Da, ali nadmašili ste sebe prvom.
- To vam je najbolje djelo. - Nadmašila sam sebe?
Prepametna? Preglupa? Lijepa? Ružna?
Za Maríju José.
Hvala.
„Za Maríju José, poliži mi picu.”
Da, poliži mi picu. Gubi se odavde.
- Divila sam vam se. - Da? Idi se divi Djevici Mariji.
Ako još netko želi da potpišem prvu knjigu,
odmah možete otići.
Došla sam potpisati svoj novi roman.
Nimalo poštovanja...
Hvala. Malo poštovanja prema autorici.
Malo poštovanja prema kulturi. Hajde, magla.
Sonsoles nije imala hit već deset godina.
U čudnom sam, teškom trenutku.
Zašto ja ?
Zašto je zvijezda pala u moj vrt ?
Hajde, pjevajte malo, dovraga!
Izgledate kao da vas traži porezna uprava.
Polovica vas to i zaslužuje.
Vrt...
Znam što ću s tobom
Zadnja sam joj prilika.
- Uhvatit ću te... - A ona je moja.
Ako ubrzo ne dovrši knjigu, to je kraj moga sna.
Nebo...
Ne ide mi baš sa štapićima.
Jako je dobro, ne?
- Jako. Da. - Dobro je, da.
- Koliko dugo radite skupa? - Mjesec?
- Pa, tri. Tri, zar ne? Od... - Da, tako je.
Hej, Roberto mi je rekao kako je u izdavačkoj kući.
- Dobro nam ide. - Pa...
Pokušaj s fokusnom skupinom.
- Ja? - Ne.
- Dobio bi groznu ocjenu. - Hvala.
Tvoje knjige.
Možemo okupiti različite ljude.
Čitatelji bi čitali i: „Ovo kužimo, ovo ne kužimo.”
Ne, hvala.
- Ne trebaš pomoć? - Pravim knjige, ne kobasice.
Sviđa mi se to.
To je način da dođemo do potrošača.
- Književnost se ne troši. - Istina, tvoja ne.
Ma dajte, dobre vibracije, zar ne? Neke...
Hajde.
- Ti si iz Madrida, Esther? - Iz Valencije.
Došla sam u Madrid nakon...
Moramo naručiti tortu od sira. Ovdje je tako dobra.
Možeš je pustiti da govori?
Nakon prekida s dečkom.
Bila sam s njim sedam godina dok se prijavljivao za zatvorskog službenika.
Zaposlio se u Picassentu i ostavio me nakon mjesec dana.
Birao je između zatvora i mene i odabrao je zatvor.
Ako naručite tortu, može griz.
Što god želi. Što god želiš, dušo...
Pa, bilo mi je drago.
Idemo na piće, može?
Ne mogu, sutra rješavam urasle nokte.
Urasle nokte? Kao i svaki dan, zar ne?
Ne, radim ih petkom za sretan kraj tjedna.
- Znaš to, dušo. - Roberto. Kad smo zadnji put izašli?
- Na 40. rođendan tvoje sestre? - Ove će godine napuniti 43 godine.
- I ja moram ići. Žalim. - Idem i ja.
Pošalji mi poruku i reci kako je prošlo.
- Ne. - Kakvu poruku?
- Laku noć. Žao mi je. Bok. - Hej!
Hej?
Idemo na piće, zar ne?
Znam mjesto blizu, pa...
- Da, može. - Da?
- Tiho piće. - Blizu je?
Da.
Dobar ste par.
Da, baš.
- Dovršit ću pivo i otići. - Nećeš.
- Sigurno hoću. - Rekla sam da ću joj naći spoj.
Ne mogu se ubacivati. Na Euroviziji je.
Ne želiš da se družim s tvojom frendicom.
- Zašto ne? - Jer me ne podnosiš.
Nikad nisi.
Ti si samo prijelazna kita i to je to.
Samo sam to?
Sebični seronja koji se boji predanosti, zar ne?
-Što se događa? Zar ne plešete? - Na odlasku sam.
- Ne! - Esther, dušo, kasno je.
- Idemo. - Hajde, plešimo!
Što radiš?
Dođi.
Sad vas dvoje!
Iznenađenje!
- Dobar je. - 200?
Što ćemo? Ne možemo je ostaviti ovakvu.
Ti je odvedi.
Odlično, hvala.
Živi na šestom katu bez dizala. Uspravi se. Drži je.
Hej, ovamo!
Dobro.
Gdje živi?
Čaj od metvice. Samo sam to našao.
Hvala.
Kako je?
Sad je dobro, dobro je. Udobno joj je.
A sutra, tko zna?
Oprosti zbog onoga što sam rekla.
U klubu.
Bez brige.
Bila si iskrena.
Bolje to od podbadanja u Robertovoj blizini.
- A ti? -Što ja?
Stisneš vilicu svaki put kad govorim.
- Patim od bruksizma. - Da.
S prijateljem to preboliš?
Ti se smiješ njegovim glupostima, a ja živim s njim.
- Nije toliko smiješan. - Ne sjećam se.
Budući da živite zajedno, jedva da ga viđam.
Za to sam ja kriva?
Ne, ne živi u zabludi.
Ne radi ništa s tobom, sa mnom ni s bilo kim.
Čeka da ode s posla, popije pivo, legne na kauč
i gleda Mandalorian.
Mogu li ti odati tajnu?
Dosta mi je maloga Yode.
Moram ići.
Posljednje.
- Javiere? - Da?
Pogledaj ovo.
Santiago Doñate?
- Zašto bih razgovarao s njim? - Ne slaže se s izdavačem.
Sa svijetom.
- Popularan je. - Imamo kvalitetnu literaturu.
Da, no ne prodaje se.
Da probamo drugi žanr?
Ratni izvjestitelji provode tjedan dana
gledajući minobacače iz hotela i godinama nam dosađuju.
- Ima uzbudljive knjige. - Ne davi s bitkama.
Uzbudljivo mi opiši kako si došao na posao.
Uzeo sam autobus na Quevedu.
- Doručkovao sam... - Simóne, dosta!
Zdravo.
Mogu li vam pomoći?
- Hej. - Bok.
Želiš li kavu?
Ne bih, hvala.
I bolje, jer nemam kapsula. Tako su skupe.
Želim zahvaliti na pomoći s Esther.
Ne, nije to. Mislim, jest, ali nije...
Ovo je na putu do mog posla
i...
bilo mi je žao što te nisam došla pozdraviti.
Ni to nisam htjela reći.
Došla sam jer mislim da se sinoć nešto dogodilo.
Mislim, polako...
Pili smo, zar ne? Ali, mi...
Mislim, odrasli smo.
Ništa se nije dogodilo. Želim...
da ne misliš da je važnije.
Ne. Nema šanse. Mislim da nije važno.
Vidiš? Nimalo.
- Jesam li nešto rekla? - Ne.
Ne želiš da se spetljam s curom najboljeg frenda.
O čemu govoriš?
Želim da među nama sve bude u redu.
Po starom. Ti svojim putem, ja svojim.
- Ne želim ni to. - A što želiš?
Da budemo prijatelji.
Drag si. I ja mogu biti draga.
Ne moram svima reći da... Volim Santiaga Doñatea.
- Ozbiljno? - Sve sam pročitala.
- Zašto? - Krala sam ih od brata.
Znam da nisu previše profinjene.
Prilično su uzbudljive.
Rekao sam ti.
- Pisat će za vas? - Neće.
Trebao bi.
- Ne znam. - Mislim...
Zaradu uloži u tipa koji misli da je Foster Wallace.
- I ne znam njegove knjige. - Ja znam.
Drago mi je što to pitate.
Jesam li vidio užase?
Vidio sam ih, jasno.
Vidio sam ih na Kosovu '98.
Za Božić.
Vidio sam ih u Sudanu 2013.
Pedeset stupnjeva u hladu.
Krv se osuši.
I to se stalno ponavlja.
Osloboditelj koji postane nitkov,
prijatelj koji postane Juda za tanjur leće.
Ili da spasi obitelj.
Zapitajte se:
„Bih li spasio obitelj?”
Samo možda prvo spasite svoje dupe.
Pojma nemate što je rat.
Ljudsko biće postaje životinja.
Pijesak!
Hajde, odlazi.
Santiago, kako ste? Javi. Javier Castaños.
Upoznali smo se u Escorialu.
- Govorio si? - Nisam.
- Jeo sam odojka u restoranu. - Ne sjećam se.
Ja da. Odojak ljeti. Loš izbor.
Ovo je Lucía.
- Drago mi je. - Gospođice.
- Velika je obožavateljica. - Samo ona?
Naravno, i ja. Razgovarao bih o tome.
- Imam malu izdavačku kuću... - Ne toliko malu.
Pa, srednje veličine. Čujem da tražite novu kuću.
Ako itko želi moje knjige, neka me nađe.
Zato sam ovdje.
-Želiš objaviti moj rad? -Želim.
Najdraža knjiga?
Toliko ih je, ne?
-Blijeda vatra, Nabokov. - Moja, mali.
-Svitanje u Mosulu. - Da. Nema sumnje.
Iako možda nije tako dobra kao...
- Suton u Kabulu. - Baš ta.
Ili Noć u Liverpoolu.
Nismo baš veliki.
Ne volim velike. Jebu te kako stignu.
Istina.
Podsjećaš me na ženu s otoka Hidra.
„Kad zagusti,
čovjek mora zagrliti ženu koju voli
i čekati da oluja utihne.”
Ne puštaj je, mali.
- Ne, ne mi. Ne. - Ne, mi...
- Ona i ja nismo... - Možete li je potpisati?
Ne moraš ni pitati.
Lucía.
- Kako se zove izdavačka kuća? - Mon FORTE.
U Redondilli 17. Možemo popiti kavu i...
Nema šanse.
Taj izdavač svima duguje.
- I moja mater to zna. -Što?
Čuo si me.
- Poniženje. - Bilo je sjajno.
Odlično. Sviđa ti se kad tonem.
- U blato! - Pa, da vidimo...
Bilo je grozno, ali morali smo pokušati.
- Tko kaže? - Ja.
Zamisli da uvijek dobiješ ono što želiš.
- Kakva dosada. - Meni to zvuči dobro.
- Kako učiš? - Ne znam.
Mislim da previše cijenimo patnju.
- Evo ga. Hedonist. - Da.
Svi želimo isto. Voljeti i da nas netko voli.
Zašto mora biti tako teško?
Jer je to zabavno, zar ne?
Analiziraš što funkcionira, a što ne.
Previše vremena provodiš u fokusnim skupinama.
Mislim da ne vjeruješ što govoriš.
LIJEPI I PROKLETI
- Pročitala si je? - Nisam.
Jako je dobra.
Fitzgeraldov život sa Zeldom u New Yorku.
- Loše je završilo, zar ne? - Jest. Ali bilo je sjajno prije toga.
Da su znali kako će završiti, bi li to učinili?
Valjda.
- Vidiš? - Katkad je neizbježno.
- Upadaš u nevolje, zar ne? - Ja?
S curama.
Više nego što bih htio, da.
I s poslom. Čula sam te na mobitelu.
- Zar me špijuniraš? - To mi je posao.
Nije.
Jest. Inače ne bih znala kada da gosta častim pivom.
Vidiš?
- Ja častim. - To mi odgovara.
Živjela.
Čime se baviš? Previše si pod stresom da ne nosiš odijelo.
- Imam izdavačku kuću. - Odgovara ti.
Hvala.
Ja glumim.
Odgovara ti.
Hvala.
Glumim, pjevam, slikam, plešem.
Performansi.
A je li?
Idemo.
- Da stavim ruke ovamo? - Da.
Što?
Ovo je baš čudno.
Zamisli ovo sat i pol.
- Performans traje sat i pol? - Po osobi.
Katkad i duže. Dok se to ne dogodi.
Što?
Dok se osoba ne otvori.
Pokaže osjećaje.
Uskoro ćeš.
-Što? - Pokazati osjećaje.
- Ne. Neću. - Hoćeš.
Što je bilo?
- Ništa. - Vidim to.
Ovdje je. Pusti to van.
-Što je bilo? - Ništa.
- Sav si nježan. - Ne.
- Pusti to. - Nemam što pustiti.
Mogu biti ovdje koliko god treba.
Nisam večerao. Gladan sam.
Voliš li palačinke?
- Sviraš li i bubnjeve? - Gdje mi je aparat za palačinke?
Godinu sam dana bubnjao. Dobar sam.
Ako je prevelika gnjavaža, zaboravi.
Ali nisi kušao moje palačinke.
Izvorni francuski recept.
- Tartufo, gdje je aparat? -Živjela si u Francuskoj?
Da, radila sam na trajektu. Između Marseillea i Tunisa.
Pravim i nevjerojatne falafele.
Volim falafele.
Evo ga!
- Jebote! - Imaš cimera?
- Nemam. - Pa?
- Ariana? - Hej, kako si?
- Kojeg vraga izvodiš?! - Odlazimo.
Ne živiš tu? Bok.
Više ne. Ovo je moj aparat, a ovaj ga gad ne vraća.
- Tko je taj idiot? - Zove se Javier.
Ima izdavačku kuću i raspoložen je za palačinke.
Više volim slane.
Ariana, vrati to i gubi se.
Nećeš me više vidjeti, ali ovo uzimam!
Majčin je! Trebale su joj godine da skupi jebene kupone!
Ne nabijaj mi krivnju. Antonia je moja slabost. Kako je?
Odlično. Daj mi aparat. A ti, palice.
Gad.
Aparat! Predaj ga.
Trči!
To ti je smiješno?
Nije loše za četvrtak.
- Moraš prestati pušiti. - Ne pušim.
Možemo otići. Mislim da nas više ne prati.
Zapravo...
- Nitko nas nije pratio. - Zašto onda...
- Htjela sam te uvući u haustor. - Stani.
Sviđa mi se netko.
Vidiš?
Sat i pol.
- Sat i pol da se otvoriš. - Imala si pravo.
- Zaljubljen sam. -Čestitam.
- U curu najboljeg prijatelja. - To je grozno.
No neće biti sretna s njim.
Zašto ne?
Nemaju budućnost. Znam to.
- Zašto to ne kažeš? - Njoj?
Ne, njemu.
Nema šanse.
- Frend ti je? - Da.
Želiš mu najbolje?
Želim, naravno.
Frend ima pravo znati da neće biti sretna s njim.
Hvala ti.
Vidjeli smo novi penthaus u blizini.
Gdje?
Poslije Alcobendasa. Dođeš za 20 minuta.
- I... -Želiš piće?
Nismo napravili 10 000 koraka.
- Kroketi su ukusni. - Da.
Ovdje ima izvrsne hrane.
-Želiš li kupiti? - Da, uobičajeno. Znaš već.
Kupiti stan, vjenčati se, imati djecu...
- Uobičajeno. - Da.
Što je?
- Jesi li siguran? - U što?
- Znaš već, imao si planove. - Planove?
Planove.
Putovati, vidi svijet, pustolovine...
- Javi, ja sam podijatar. - Pa?
Neki putuju. Podijatri bez granica.
Otvorena stopala.
Istina je. Imao sam te planove.
Ali, stari, sad imam kliniku.
S Lucíjom sam.
- Je li vam dobro? - Naravno.
-Što ne valja? - Ništa.
Hoćeš li mi reći što je?
- Ne razumijem te. Što ti je? -Želim ti sve najbolje.
- Znam. - Ne izgledaš isto.
Kako to misliš?
Ne izgledaš isto. Uvijek si se smijao, bio si sretan...
Stalno prigovaraš.
Normalno. Rutina izaziva prezir.
Čini mi se da si zapeo u kolotečini.
- Volim rutinu. - Da, ali ona možda ne.
- Je li nešto rekla? - Nije.
Ali vidi se.
Dobro poznaješ žene, zar ne?
- Da. - Ne Lucíju.
Ne.
Oprosti, guram nos gdje mu nije mjesto.
Istina je da znam biti lijen.
Moj je otac isti.
Posrećilo mu se s mojom mamom i ulijenio se.
Vidjela je to i izbacila ga.
Cijeli dan na kauču, Mentalist i pivo bez prestanka.
Nemoj biti kao otac.
Ako se želiš promijeniti, možeš.
- Imaš pravo. - Da?
Itekako imaš pravo, Javi.
- Javi, hvala. - Uvijek.
Ne.
Iskreno hvala.
Javi, hvala ti.
Kušali ste novu ukiseljenu tunu. Recite mi kakva vam je.
Nisam uspio otvoriti limenku. Zeznuto je.
Dobro. Je li još tko imao problema s ambalažom?
Ja.
Trebam flastere.
Esther...
Oni koji su kušali tunu. Kakva je bila?
Dobra. Jako mi se svidjela. Najbolja tuna koju sam jela.
Odlično.
- Ne volite druge robne marke? - Ne, alergična sam.
- Nazovi liječnika. - Može li odmah pregledati i mene?
Ne, dobro si.
- Lu... - Idemo dalje.
Imaš posjetitelja.
- Oprosti. -Što je bilo?
Zašto si tu? Radim.
Idemo, tradicionalno, zar ne?
Ta-da!
-Što radiš? - Nešto što sam odavno trebao učiniti.
Divno!
- Da! - Da.
Da!
- Daj, Roberto. Izađi, molim te. - Neću.
- Onda me pusti. - Nema šanse!
Misliš da je smak svijeta, ali preboljet ćeš ti to.
Kako ću to preboljeti, jebote?
- Daj! - Rekao sam ne!
Molim te. Sjeti se kad te Amaya ostavila.
Tri godine pakla i nisam je volio ni upola.
Ovo se moralo dogoditi.
Vidjet ćeš nakon nekog vremena, shvatit ćeš...
Ti...
Što ja?
Predvidio si to.
- Ne baš. - Nisam to očekivao. Nisam to vidio.
A natuknula mi je.
Jer kad Lucía nije dobro, premješta pokućstvo i...
Uništila je parket premještanjem kaučeva.
- Sve je u redu. - Jebote.
- Je li još kod kuće? - Nije.
Otišla je k Esther.
Ali ovaj će vikend doći kući po stvari i...
Ja...
Živjet ću s ocem.
Mrzim Mentalista.
Sve je u redu.
Ne želim to opet prolaziti.
- Ne smiješ ga ostaviti. - Zašto?
Jer ti voliš njega, on voli tebe.
- Hej, ovo mi nije lako. - Onda nemoj.
Uhvati tu stranu. Molim te.
Ne, dolje.
-Što? Je li te on poslao? - Rekao sam da idem po čaj od lipe.
- Ne smije to piti. Nizak tlak. - Za mene.
- Ne sviđa mi se. - Zbilja se ne želiš udati?
Jebote, stvarno ne znam, sad kad to spominješ,
ako ovako razmislim, smireno...
Ne!
- Htjeli ste kupiti kuću. - Ne.
On je htio kuću. Meni paše najam u centru.
Želi se zadužiti da živi deset minuta od Burgosa.
Ne znam zašto se uopće želi ženiti.
- Razgovarali smo. - Ti si mu rekao?
Upravo suprotno, ali zabrljao sam.
Pravimo se da se ovo nije dogodilo.
Ne želim nastaviti kao prije.
Kvragu. Ja sam kriv.
Ovo nema veze s tobom.
Nego s tim što želim razgovarati tisuću puta.
- No on ne sluša. - Stvarno?
- Je li ti ikad isključio Calamara? - Ne.
Pitam jesi li sigurna da to nema veze sa mnom.
Jesam.
Bok!
- Bok. - Bok.
- Javi, kako si? - Dobro.
- Lijepo te vidjeti. - Na odlasku sam.
Ne, zašto bi sad otišao?
Lucía sad odlazi, zar ne?
Ne sjećaš se da smo razgovarale o...
Oprosti. Da, o...
O...
-Što je? - Lu, idi prošetati.
- Ne idem. - Idi.
Lu, znam da ti je loše, ali meni je još gore.
Jer je meni duže loše.
- To nije pametno. - Ali zašto?
Rekla si da je savršena prijelazna kita.
To je to. Moram dovršiti prijelaz. Pogledaj koliko je pomogao zemlji.
- Esther. -Što?
On je jednokratan.
Ne.
Zamisli da ti se svidi. Što onda?
- Poslije ćemo o tome. - Ne.
Dobro, Lucía? Hajde, kreni.
Javi?
Jav...
Javi?
Dragi Javiere, poslala sam ti rukopis e-porukom.
Oprosti zbog višetjednog kašnjenja,
ali, znaš već: pravimo knjige, ne kobasice.
- Nadam se da će ti se jako svidjeti. - Ne kobasice.
Idemo na ručak.
Javi, jesi li dobro?
Jesam.
Je li to Sonsolesin rukopis?
I?
U redu je.
Ne sviđa ti se.
Sviđa. Svidio mi se. Zbilja.
Podsjeća me na prve romane.
- To je dobro, zar ne? - Da.
- Pa? - Ne znam. Dobro počinje.
Jako dobro,
ali kraj se raspada. Već stoput viđeno.
Javiere, djeluješ izgubljeno, zar ne?
Možda.
Možda trebaš svježije mišljenje.
Misliš?
Malo modernije gledište.
Od mlade djevojke bez predrasuda
koja odgovara profilu potencijalnih čitatelja.
Drago mi je što ste svi ovdje radi Sonsolesina najnovijeg romana
koji je sjajan.
Naslov je vrlo privlačan, zar ne? Jeste li svi pročitali roman?
- Ne znam je li ovo... - Vjeruj.
Želimo ih čuti.
Što kažete? Je li vam se svidjela? Recite mi. Da?
- Meni je bila malo preduga. - I meni.
200 stranica je predugo. Da ilustriramo?
- Malo. Samo malo. - Da.
- U redu. - Našla sam tipfelere.
Mogu vam ih označiti ako ih želite ispraviti.
Da.
Moramo biti oprezniji s time.
Dobro. Da.
Stranica 49.
- Da. - Stranica 73.
Sedamdeset i tri.
Stranica 51.
Ovaj je jako smiješan.
Bože, sad će lektorirati cijelu knjigu.
Ali jako mi se svidjela.
Dobro, ovo je dovoljno. Da.
Ima li još nešto što bismo mogli... Želi li još tko...
Jako sam se navukla, iskreno...
Podsjetila me na djetinjstvo.
Odlično.
Da, čujte, i ja...
Problem je u tome što vas sve upućuje na kraj.
- Problem je kraj. - Mislite?
- Da, jer ne znam... - Ne slažem se.
Nekako se ugasi.
- Da? - Nešto joj nedostaje, zar ne?
- Da, kao... - Element iznenađenja.
Htjela sam da me kraj iznenadi. Kraj me nije nimalo iznenadio.
- Sto posto. - Zar ne?
Kao da sam to već stoput pročitala.
- Da? - Isto.
Bi li vam se svidjela s drukčijim krajem?
- Naravno. - Da?
- Vjerojatno bi imalo više smisla. - Da.
Dobro. Koliko bi vas je preporučilo?
- Ja. - Da?
- Da, i ja. - Sjajno!
Super. Osim toga, to je sjajan roman za dar, zar ne?
Hvala.
- Jesi dobro? - Jesam.
Što ćemo sad?
Odjeni se prije nego što Esther dođe.
- Ne zabrinjava me Esther. - Znam.
- Osjećam se kao govno. - I ja.
- Ali ovo se moralo dogoditi. - Valjda.
Siguran sam.
Da vidimo...
Nitko ne mora znati za ovo jer ne mora biti službeno.
Zar ne?
Naravno.
Osim toga, nisam završila jednu vezu samo da bih ušla u drugu.
Da, shvaćam.
Nije vrijeme za ozbiljnu vezu.
Nećemo ništa reći.
- Bez pritiska. - Samo...
Osim toga, ti i ja?
Ovo je tako čudno.
Bolje da se samo prepustimo.
Ovo je samo prijelazna ševa. Ne vodi nikamo.
Ali znao sam da vodi.
I točno sam znao kamo.
- Nikad nisi bio ovdje? - Nikad.
Dobro, stan 4A.
Dobro? Otvoreno je.
Sjajna fotka.
Dosta. Neugodno mi je. Imaš 500 mojih fotki. Stani onamo.
-Što misliš? - Sjajan stan.
- Svaka čast. - Svaka mi čast.
- A ovo? - Moramo proslaviti, zar ne?
Stavit ću kauče, projektor...
Golem stol kakav dosad nisam imala.
Pa biljke. Biljke ondje, biljke ovdje.
Biljke ovdje, još biljaka. Biljke posvuda.
Želiš vidjeti spavaću sobu?
- Bok! - Bok.
Dobro jutro.
- Popni se. - Ne, u redu je.
- Bit će ljepše. - Dobro je ovako.
Zašto ne? Mislim, to je...
Bok!
- Hej! - Kako si?
- Uplašio si me. - Trebala bi vratiti te ključeve.
Idem po madrac, a onda vratim ključeve.
Da, naravno.
-Što je? Dobro izgledaš. - Da, dobro sam.
-Častim te pivom. - U baru?
Ne. Dobila sam otkaz.
- Tartufo. - Zaboravila si ovo.
Hvala.
- Hoće nas dočekati drugi bivši? - Vidjet ćeš.
Dobro došao kući. Budi slobodan i sretan.
Izvoli.
Što radiš? Kamo ideš?
Hajde.
- Lijepo je, ha? - Da, prekrasno je.
Ne znam je li sigurno.
Meni je malčice premalo.
- Skele? - Ne, Madrid.
Kad zaradim, vraćam se u Australiju.
-Živjela si u Australiji? - Volim Australiju.
-Živjela si na mnogo mjesta? - Da.
Bila sam frizerka na Tajlandu. I taksistica u Limi.
- I jedan sam dan bila manekenka. - Nema šanse!
U Getafeu, ortopedske cipele.
Zanimljiv život, ne?
Da samo znaš...
- Je li ovo tvoj dom? - Nije.
Bez brige. Kao da jest. Ovdje sam gotovo godinu dana.
- Ajme! - Ne! Zapravo je prijateljev.
Ali šest mjeseci penje se po planinama,
a ostatak je u Madridu.
- Ali ovdje si već godinu dana? - Da.
Jesam.
Sad kad to spominješ, čuli smo se
kad mi je poslao poruku prije Matterhorna.
Tuš curi, neću plaćati vodoinstalatera.
Dobro se nosiš s neizvjesnošću, zar ne?
Je li to pristojno za „živo mi se jebe”?
A cura tvog prijatelja?
Više nije njegova cura.
Odlično. Je li tvoja?
Nije još. Ali bit će.
Razmetljivče!
Ne, katkad je sve jasno.
Pa, ne u ljubavi.
Zapravo, u ljubavi sam prava zvijer.
Ne, ozbiljno. Ako upoznaš nekoga, ne osjećaš povezanost?
Osjećam. Ali obično griješim.
Ja nikad ne griješim. Samo znam.
- Na prvom spoju? - Prvim poljupcem.
- Drzniče. - Ali zašto?
Ako si me htio poljubiti, mogao si reći.
- Ne želim te poljubiti. Ne! - Ma želiš!
Pametan tip. Pomažeš mi sa skelom, častiš pivom...
- Ja? - Skužila sam te!
- A ti prodaješ priču. - Nije priča.
Baš slatko!
Zar ne? Hajde, onda mi to dokaži.
Dobro.
I?
- Ništa. - Kako to misliš?
Ništa. Čudno, no to se nikad ne dogodi.
Pokušat ću opet.
Hajde, pokušaj.
Baš ništa.
Kad nađeš ljubav svog života, to je to.
Gotovo je zauvijek.
Ispostavilo se da sam ja ljubav tvog života.
- Ne... - Mislim, sviđaš mi se, no...
Ne...
Imam fobiju od predanosti. Tvoja je predstava sjajna.
- Sve što radiš je super! - Ne, nisi ti.
Nisi ti.
I to je to.
Gotovo je.
- Hvala. -Što?
- Hvala! - Nema na čemu.
Hvala!
Roberto...
-Što ima? - Zašto si tu?
Nije li to Lucíjina omiljena biljka?
Lako ih je uzgojiti.
Što ima? Kako si? Zvao sam te hrpu puta.
Ne laži. Zvao si me nekoliko puta.
- Nisam bio spreman za razgovor. - Oprosti.
Bila je gužva.
Loše mi je. Ne mogu to preboljeti.
Ne mogu se koncentrirati na poslu, ne spavam. Jebote.
Da, prekidi su traumatični.
- Tvoji nisu. - Jesu, za drugu stranu.
Zašto ne otputujemo za vikend? Odvezimo se nekamo.
Kamo?
U Granadu.
Otišli smo kad te Amaya ostavila.
Da, nije bilo loše, ali...
Bit će još i bolje.
Nije trenutak. Uskoro ćemo to organizirati.
Nalazim se s nekim.
- S kim? - S curom.
Esther?
Hajde, stari!
Oprosti, ali jako sam zauzet.
- Dobro. Zaboravi. - Imam posla.
Drži biljku podalje od sunca.
Čekaj!
- Robere, čekaj! - Ta je kap prelila čašu.
- Barem si čekao da prekinemo. - Poljubili smo se one večeri.
Još smo bili zajedno.
Nisam to htio. Vidio sam. To je ona!
Ona je ljubav mog života.
- Moraš shvatiti to moje. - To tvoje?
Misliš da sam idiot?!
Prestani lagati, gade!
- Uvijek si mi vjerovao. - Glumio sam.
Bilo mi je smiješno.
A bili smo prijatelji.
Čekaj.
Sad i ja imam viziju.
Vidim da si oduvijek govnar.
A ja imbecil.
Najtužnije je što ćeš je unesrećiti, kao i uvijek.
Roberto je pogriješio.
Uslijedili su najsretniji mjeseci mog života.
Imate oslića?
Izvadit ćemo kosti, za roštilj.
Da, može.
- Nemam mnogo odjeće. - Da?
- Nemoj to gledati. - Odjeni ga.
- Daj mi. - Sve sam potrošio, zar ne?
Što radiš?
- Pokažite mu. - Ne.
Izgleda živa...
Idiote...
-Što je? - Ništa, bez brige, sve je pod kontrolom.
„Bez brige”? Isključi pipu.
Dijelimo li odjeću?
- Bok! - Bok.
- Imamo novi mirni ljiljan! - Divno.
Hej, divan je dan...
Hoćemo li na izložbu u Thyssen?
Neće ti se svidjeti.
Zašto? Nisam rekla koja.
Magritte. Umrijet ćeš od dosade.
Loše si raspoložen?
Oprosti, draga. Posao.
Samo malo.
Bok, Carla.
Pročitala sam Sonsolesinu knjigu.
Možda je klasik?
Pravi klasik.
Sjećaš se kad ti se učinilo da si je stoput pročitao?
- Sviđa mi se naslovnica! - Drago mi je.
Imam još 3000 na lageru koje ćeš platiti.
- Zašto? - Zašto? Ovo je plagijat!
- Plagijat? - I to više od pet knjiga!
Daj, molim te! Što to govoriš?
Misliš da sam idiot?
Problem je što ne vjeruješ u mene.
Nemoj glumiti žrtvu.
Naravno! Zato si pokušao potpisati ugovor s Doñateom.
Jer se njegova djela prodaju. Mogu raditi s njim, nije težak.
- Ne, Doñate je nepodnošljiv. - Barem ne kopira.
Taj stari kreten kopira samoga sebe već 20 godina.
Sonsoles, misliš da to mogu objaviti?
Ne.
Naravno da sam kopirala.
- No nemam pojma što se događa s mladima. - Zašto pišeš o tome?
Jer nemam što drugo reći.
Prije mi se...
svašta događalo.
I sada se događa.
Ne, ništa zanimljivo.
Žele te čitati.
A ti?
Vidiš?
Kažeš da ti se ništa ne događa? Njoj se svašta događa.
Tko je ona?
Putuje, upoznaje ljude i upada u nevolje.
- I pojela sam ljuskavca. -Što?
Nije valjda influencerica?
Nema šanse, ne znam govoriti pred kamerom.
Ja sam Ariana, tvoja muza.
Sviđa mi se jakna.
- Sviđa ti se? - Da.
Jako mi se sviđa tvoja kuća.
Iznenađenje.
Što je bilo?
Ništa.
Jesi li rekao „iznenađenje”?
Nisam.
- Zašto? - Bez razloga.
Zašto stojiš tu? Večera je u dnevnoj sobi.
Iznenađenje!
Sretan rođendan ti
Sretan rođendan, dragi Javi
Sretan rođendan ti
Ne! Moraš... želja!
-Živjeli. Hajde. - Tvoje lice!
- Nisi ovo očekivao, zar ne? - Nipošto.
Imamo još jedno malo iznenađenje.
Za tebe.
Niste trebali.
-Čestitamo, šefe. - Hvala.
DNEVNIK UZGAJIVAČA PILIĆA
- Ne bismo trošili svoj novac. - Radnja je fascinantna.
- Plakala sam kad su izrezali pile. - I ja.
- Drama. - Briljantno.
Svidjelo mi se, Lu. Hvala lijepa.
Slutio si, zar ne?
- Nisam. - Da...
Dobro, jesam.
Vidio sam Rubenov auto na uglu.
Ozbiljno?
Rekla sam im da ne parkiraju ovdje. Imaju parkiralište.
Nije važno.
Bilo je divno, zbilja.
Hej.
Sretan rođendan.
Vidi!
Da vidimo.
Dvije karte za Marakeš. Čula sam da si rekao
da ti je najdraži jer si išao s roditeljima.
Sviđa mi se.
-Što je? - Znao si što je?
Ja? Ne.
- Jesi. Vidim ti na licu. - Odakle bih to znao?
- Provjeravaš li mi mobitel? - Ne!
Predvidljiva sam? Jesam davež?
Jesi luda? Nikad sretniji.
To uvijek kažeš,
ali čini se da svaki put kad nešto radimo, kao da...
-Što? - Kao da si znao što će se dogoditi.
- Ne budi blesava. - Nikad te ne iznenađujem.
- Tko želi iznenađenja? - Svi.
Ne. Znaš što je iznenađenje?
- Srčani udari. - Javi, ovo mi je jako važno.
Monotone veze ne funkcioniraju, znam iz iskustva.
- Naša je veza dosadna? - Tebi sam ja dosadna.
Ne želim biti naporna.
Idemo u Marakeš.
- Godinama nisam bio u La Mamouniji. - Kako znaš da sam to rezervirala?
Jer imaš izvrstan ukus?
Nazovi to intuicijom. Osim toga, Marakeš je uvijek isti, zar ne?
Šetat ćemo po medini, cjenkati se za tepih koji nađem za 100,
no platit ću 200 da ga dobiješ.
Preporučit ću najbolji kuskus,
nećeš slušati, uzet ćeš Cezarovu salatu.
Cezarova salata u Marakešu?
Od preljeva će ti pozliti i put ćemo provesti u hotelu.
U zračnoj luci kupit ćeš časopis Hola.
Carlota Casiraghi, kako se god zvala, prekida s dečkom.
- Ako ne želiš ići, samo reci. -Želim.
- Prekasno, idem s Esther. - Moj dar.
Pola smo veze skrivali od Roberta,
a pola kao sijamski blizanci.
Možda nam treba malo prostora.
Na kraju sam sve što sam zaradila s loncima izgubila u vrtu
jer je salata nepredvidiva.
Da, salata je nepredvidiva.
Ali voljela bih naći nešto poetičnije.
- Naravno. - Moglo bi biti nešto poput...
„Neizvjesnost prirode izazvala je buru u meni.”
Da? Sviđa ti se?
- Tako je bilo. - Dobro.
- I ono kad sam bila gradonačelnica. - Da.
„Gradonačelnica u Australiji.”
U vrlo malom gradu u koji sam uvezla Fallas.
Umalo sam spalila grad.
- Ozbiljno? - Kunem se!
Dakle: „Piromanka u Australiji.”
- Mislim da me neće pustiti. - Ne čudi me.
- Sranje, moram u kazalište. - Odvest ću te.
Sjajno. Napokon ćeš vidjeti.
Ova je cura zbilja posebna.
- Bravo. - Super što ti se sviđa.
- I tebi se sviđa. - Ne.
Imam curu.
Što je?
- Ništa. - Idemo?
- Hvala. - Nema na čemu.
Sutra ću ti pričati o Peruu i mrtvim dupinima.
- Dobro. - Nadam se da će dobro proći.
Vidimo se. Dakle, „Peru i...”
- Javi! - Dušo! Kako je u Marakešu?
Halo?
Ne mogu... oprezno s motociklom!
Ne čujem te, na buvljaku smo.
- Lucía? - Da vidimo...
Vidjet ćeš na kraju... Na buvljaku smo.
Što?
Ćilimi!
- Sviđa mi se. -Čuješ li me?
Ondje je ludnica?
- Javi, ne čujem te. - 250.
Pedeset.
Što? Pedeset? Čekaj. Javi, nazvat ću te.
Ne, moraš se cjenkati. Pedeset.
- Za tebe i samo za tebe... - Da.
- 200 i dodat ću mali. - 200 je jako dobro.
Sto?
- Stotina? - Ponižavaš ga.
Ne. To tako funkcionira.
Za tebe i samo za tebe, sto eura, hajde. Stotinu.
Sjajno!
Shukran. To je sjajno. Sviđa mi se.
Dobro, razmislit ćemo. Može? Hvala.
Gospođice, nema boljega. Nema boljega na tržnici.
Bravo!
Vidimo se.
Paše ti.
A što si ti izvela?
Performans.
- Učinila sam to za tebe u baru. - Ovo se nije dogodilo u baru.
Istina, nešto sam promijenila.
- Nije ti se svidjelo? - Ovo će se isprati, zar ne?
- A što je ova krv? - Krv.
-Što je? - Luda si.
- Nisam. - Jesi.
Sto posto luda. Poremećena.
Želiš li još krvi? Daj mi to.
Da vidim.
Polako.
Što radiš?
Oprosti.
- Oprosti. - Ali...
- Imaš curu, zar ne? - Da, žao mi je. Oprosti mi.
Stvarno, žao mi je. Ne...
Ne razumijem.
Ne znam. Kod nje sve jasno vidim i to je u redu,
a kod tebe ne, a i to je u redu.
Naravno.
Samo moraš odlučiti, zar ne?
Ne znam.
Pa, ja znam.
Bez brige, pomoći ću ti.
Nemoj biti govnar.
Ako je i bilo sumnje, sve je odlučeno te noći.
Mislio sam na to koliko sam čekao da mi Lucía uđe u život.
I sad je ne želim izgubiti.
Htio sam je iznenaditi,
nagovoriti Doñatea da potpiše knjigu.
Susret s njim bio je naš prvi događaj skupa.
Mislio sam da bi bilo... Bože!
Natopila sam ga krvlju, upoznala s bivšim, častila ga pivom,
vodila sam ga po Madridu,
pokazala sam mu svoju skelu...
Zbilja nisam dobro.
Mislim, daj...
Daj, Ariana,
jesi li ikad zavodila nekoga?
Reci mi. Nikad!
- Nemoj. - Ne. Pa?
- Neću ja njega ganjati. - Ne.
Što radimo ovdje?
Pišemo knjigu
i govori li ta knjiga o ljubavi ili je slučajno spominje?
Ne. Knjiga govori o...
nečem drugom.
Knjiga je o...
O čemu je knjiga, Sonsoles?
O čemu se radi?
Općenito? Konkretno?
Knjiga govori
o...
Pa, o svemu o čemu smo razgovarale.
O djevojci koja putuje svijetom i...
Pa, radila je kao konobarica, taksistica.
-Čuvala je majmune u Melbourneu. - Da.
I radila je mnoge stvari do kojih mi uopće nije stalo.
-Što? - Oprosti.
- Ne... - Ne, mislim...
Već sam proživjela sve to što mi govoriš.
Volim te, ali sumnjam da si prosvjedovala protiv pape.
Ne, nisam to radila. To je istina.
Ali previše sam lijena da uopće razmišljam o tome.
- Da. - Više nisam u toj fazi.
- U drugoj sam fazi života... - I...
Reci mi onda u kojoj si fazi?
Primjerice, kad počnem pisati,
osjećam se blokirano jer, umjesto da pišem,
počnem kupovati stvari na internetu koje su mi beskorisne,
stvari koje vraćam jer sam švorc.
Koja sam ja glupača.
Dogodi mi se još nešto užasno jer kad izađem,
napijem se jer nikad ne pijem.
Onda popijem jedno piće i kao da sam popila 20.
Ne znam...
Htjela bih nekamo otići i upoznati ljude
koje ne poznajem. Pisci, izdavači...
Sita sam ih.
Sviđa mi se tip.
Oprosti.
Jako drag Rumunj.
- On je... - Da.
Otac mi je ostavio kuću na planini.
Vikendom idem onamo jer je popravljam,
a on mi pomaže.
Ne razumijem ni riječ koju kaže,
a ni on uopće ne razumije mene.
Razgovaramo samo o suhozidu.
Jednog dana kad sam stigla, napravio je kupaonicu u kuhinji.
„Molim te, napravi mi barem vražju poličicu za toster.”
Ne, stvarno...
Ne želim biti prokleta spisateljica.
Jedino što želim jest da prestanem biti lik
i da budem normalna žena, sretna žena.
Što radiš?
Što je?
Što radiš?
Hej, dugo mi je trebalo da zapišem te bilješke.
Ne, nemoj. Molim te...
O tome moraš pisati.
Oni među nama koji su bili u paklu
prepoznaju se kad se pogledamo u oči.
A Roberto Molina je...
Roberto,
ti si junak.
Roberto, kako se osjećaš kad odeš u zemlju u razvoju?
Pa, osjećam veliku odgovornost, zar ne?
Zbog, jasno, suhih peta, žuljeva
i, ne daj Bože, petnog trna...
To je vrlo naporno, čak i u Kambodži.
Stoga samouvjereno mogu reći
da stopala najviše trpe u međunarodnoj suradnji?
Nema sumnje. Da.
Naravno, kad moraš pješačiti 15 km do najbližeg izvora,
kako se to radi? Rukama? Ne.
Sto posto.
Ima li pitanja?
- Bok. - Bok.
Kako ste od običnog podijatra
postali mjerilo međunarodne suradnje?
Nije to toliko teško...
Oprostite. Da.
Vodio sam vrlo ugodan život,
s klinikom, djevojkom.
Uplatio sam polog za stan, ne? Da.
Ali slomili su mi srce.
Ljubav uništi više života nego napalm.
Roberto, reci nam što se dogodilo.
Cura me ostavila zbog najboljeg prijatelja.
Ako nekoga takvoga možeš nazvati „prijateljem”, naravno.
Da. Bok, kako ste?
Imam više misao, a ne pitanje.
Kad par funkcionira, nitko ih ne može razdvojiti.
Lijepo. Baš je to lijepo, zar ne? Da.
Ali nije lijepo
kad ti se cura mjesecima jebe s najboljim prijateljem tebi iza leđa.
Možda, ne znam, recimo...
možda biste još bili zajedno da si je slušao umjesto bio mamlaz.
- Vjenčali bismo se! - Nije se htjela udati.
- Ti si rekao da želi! - Ne, krivo si shvatio!
- Plan ti je super ispao. - Stvarno mi je žao!
Pogriješio sam.
Nisam smio lagati.
Ali nisam te htio povrijediti.
Žao mi je.
Pa...
Sve u svemu, otad mi dobro ide.
Vidim.
Mnogo putujem, pomažem ljudima...
no još je volim.
Zato mi je drago što je sretna s tobom.
Da.
Što da?
Naslađivat ćeš se?
Htio sam autogram.
Oprosti mi.
Dođi.
ZAUZET
LUCÍJI. ZA MNOGE GODINE NA OTOKU HIDRI.
- Ljubavi. - Bok!
- Kako si? - Dobro.
Kako je prošlo?
Dobro.
Što je?
Ništa.
Pričaj mi.
Pa...
znaš što je bilo prvi dan?
Našla sam prekrasan tepih u medini,
a kad sam ga spustila na 100 eura,
ostavila sam ga jer ga nisam htjela.
Drugi smo dan našle užasan bar,
odvratan,
a ja sam htjela naručiti Cezarovu salatu jer mi se baš jela.
- I znaš što se dogodilo? - Sraćka.
Nisam je naručila.
- Ali Esther jest. - I sraćku.
Bila je dobro. Bila je ukusna.
Ali ja nisam jela Cezarovu salatu.
Oprosti, pokvario sam ti put.
Ne.
Bio je najbolji put u životu.
Ne kužim.
Da, jer trećeg sam dana rekla:
„Čuj, to je to, nek se on jebe.
Radit ću što želim
i neću stalno slušati tebe u glavi.”
Svašta se dogodilo.
Opljačkali su nas.
Esther...
Esther se spustila niz dinu
i uganula nogu.
Ušla sam u blatnu kupku, ali to nije bilo blato.
-Što je bilo? - Ne pitaj. Odvratno.
No u avionu smo se kidale od smijeha.
Bilo je nevjerojatno.
Čekaj, usput...
Carlota se udaje za dečka.
Drago mi je što si se dobro provela.
Lako je kad se prepustiš.
Idem se otuširati. Može?
Sutra premještam ove kauče
jer ova kuća treba promjenu.
Zaboravio sam, vidio sam Roberta.
Vidio sam Roberta.
Promijenio se.
Djeluje drukčije.
Stvarno?
Možemo se naći s njim i sve izgladiti, ne?
Dobro.
Tako sam umorna. Ugasit ću ovo svjetlo.
Lucía, sve se zakompliciralo i ne mogu doći.
Zabavi se s Robertom, može?
Pusa.
Kako si? Bok.
Javier mi je sad javio da ne može doći.
- Javier ne može doći? - Ne.
Ne znam želiš li...
-Žao mi je. -„Žao mi je.”
Zvučalo je tako iskreno, dirljivo.
Ono, baš iz srca.
Odlazim.
- Ovo nije bila dobra ideja. - Ne.
Htjela sam te vidjeti, ali neću trpjeti...
Što želiš da kažem? „Žao mi je.
Osjećam se kao govno što sam se zaljubila u tvog frenda?”
Na primjer. Tako je bolje, zar ne?
Oprosti.
Oprosti, malo sam se pogubio.
- Mislio sam da će Javier biti tu. - I ja.
Hajde, sjedni.
Još nisi rekla da si sretna.
Mislim da moramo razgovarati o nečem ozbiljnijem.
Tvojoj bradi.
-Što? - Fora je, zar ne?
Čime si se bavio?
Čime sam se bavio? Ničim sličnim onomu što sam radio.
- Zatvorio si kliniku? - Jesam.
Zatvorio sam je i odjebao.
No svidjet će ti se ovo. Pogodi kamo idem idući mjesec.
Kamo?
- Na Madagaskar. -Što?
Da, žao mi je.
Zbilja si se promijenio.
Nisam htio ostati sam u onom usranom penthausu.
Bilo je grozno.
- Nisi ni kupio stan. - Nisam.
Ne, nisam ništa kupio. Ne želim nikakve veze.
Sad sam...
- Dobro ili ne? - Da, dobro nam je.
Znaš kakav je Javi.
Pa, neke stvari...
Katkad ga je, ono,
jako teško iznenaditi.
Ako voliš iznenađenja,
priuštio sam ti prosidbu koja te jebeno iznenadila.
Molim te, moramo li se prisjećati tog dana?
Bio sam uvjeren da je sve u redu, da ćeš pristati kao u filmu.
- Bilo je kao šamar... - Kleknuo si.
- Ne, nisam. - Jesi, malo.
- Pokušao sam. - Jesi. Bože.
Šamar i dalje boli. Jebote! I još izgledam kao šupak.
- Ajme... -Čuj...
Bilo je slatko, ali nije bio pravi trenutak.
Nije bio pravi trenutak. Zbilja nije.
Ajoj...
Moram piškiti.
Idi piškiti.
Možemo li se zagrliti kako treba?
Želim to.
- Nedostajala si mi. - I ti meni.
Pola života tražim sjajnu ljubavnu priču.
Našao sam je,
ali nije bila moja.
Bok!
Čekajte.
Za njega? Hvala.
Vidi što ti je dao.
Začudili biste se što sve možete
kad niste opsjednuti traženjem ljubavi svog života.
Debeo si.
UKRCAJNA PROPUSNICA
Na promocije više nisam išao samo zbog piva.
- Idući tjedan? - Da.
Čitao sam knjige drugih izdavača,
zanimao me njihov rad.
Razmjenjivali smo mišljenja. I ubrzo sam shvatio
da nitko nema pojma što radi.
I prvi sam put bio iskren,
prema sebi i prema drugima.
Dragi prodavači knjiga,
čitatelji i kolege,
rekao sam da Mon FORTEU ide dobro, ali to nije istina.
Jako nam loše ide...
Za tiskare.
...a ja sam kriv.
Nisam objavio dobru knjigu...
vjerojatno još nisam objavio dobru.
Mislim da je iduća knjiga Sonsoles Navarro dragulj.
Nadamo se da ćemo zajedno proslaviti prvo izdanje.
- Bok. - Bilo je i vrijeme.
- I? -Čekaju.
- Stavi na led. - Dobro.
- Kako si? Hvala. -Čestitam!
- Hvala što ste došli. - Ne bismo to propustiti.
- Imamo nešto za tebe. - Da?
Iznenađenje!
- Pozivnica za svadbu. - Ne.
Daj, pozivnica za vjenčanje?
Iz moje zaklade. Sponzorirali smo ti stopala.
Hvala.
To je 50 eura.
Imam samo 25. Zadržat ću desnu nogu, može?
Slušajte me, molim vas.
Molim vas, kratko poslušajte.
Hvala.
Dakle, knjiga je uspješna,
a ovdje je čovjek koji ju je omogućio.
Javier ima dar.
Vidio je nešto u meni što ja već dugo nisam vidjela.
Spisateljicu.
Hvala što si me trpio.
- Nema na čemu. - I osobito zato što si me vidio.
Hajde, proslavimo. Javier časti.
Ne, knjiga časti.
Hvala.
Hvala tebi.
- Kako si? - Vrlo sam sretan.
A tvoj ljubavni život?
U zastoju.
- Stvarno? - Da.
Dovela sam ti iznenađenje.
- Jesi? - Gledaj.
- Bok! - Bok!
- Vratila si se. - Odakle?
- Iz Australije. - Nisam otišla.
Naravno. Ne, nisam otišla jer...
jer sam mislila:
„Što da opet radim ondje?” Nije mi se dalo.
Bez brige, iskoristila sam novac za snimanje podkasta.
Dobro sam.
- Ne sumnjam. - Da.
Pa...
Želim ti sve najbolje.
- Već odlaziš? - Da.
Ako si bila ovdje, mogli smo se naći.
Da.
- Ne. - Ne?
Slušaj, Javi, ja...
Istina je da nisam sigurna u mnogo toga, ali...
znam kad mi se netko sviđa.
Ne moram vidjeti budućnost da se odvažim.
Da.
Dobro, idem.
Bok.
Hej, odlazim. Bok.
Čekaj.
Idem s tobom.
Kamo?
Ne znam.
Bilo kamo.
Prijevod titlova: Željko Radić