Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אוי, נשיקות!‬
‫מתוקות, עדינות, מלאות תשוקה...‬
‫כל מה שאתה צריך לדעת על האדם השני‬ ‫קיים בנשיקה הראשונה.‬
‫אני חושב שבדיוק ברגע הזה...‬ ‫אלוהים, תירגעו!‬
‫כשאתה מנשק מישהו,‬ ‫אתה יכול לדעת אם הוא מתאים לך.‬
‫אם נועדתם זה לזה, או לא.‬
‫כאילו שאתם יודעים...‬ ‫-סליחה שאיחרתי, מותק.‬
‫מכיר את זה שהבוס שלך משתגע‬ ‫ורוצה המון דברים?‬
‫"היי, זה יום שישי, סוף שבוע.‬ ‫למה לא שאלת אותי אתמול?"‬
‫אתה רציני.‬
‫אני?‬ ‫-כן.‬
‫קרה משהו?‬ ‫-מה כבר יכול לקרות?‬
‫לא טעמת את האגוזים.‬ ‫-מה?‬
‫האגוזים.‬ ‫אתה בדרך כלל שואב אותם כמו שואב אבק.‬
‫שלום.‬
‫מה שלומך, סילביה?‬ ‫-מה שלומך?‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫ברטה, סילביה.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫הוא נחמד, לא?‬
‫בהתחלה, הוא מקסים.‬
‫ואז הוא מתחיל להסתכל עלייך קצת מוזר.‬
‫כאילו שהוא יודע משהו שאת לא יודעת.‬
‫וכך פתאום, הוא זורק אותך.‬
‫מה את עושה, סילביה?‬ ‫-מה? זה נכון.‬
‫זרקת אותי בהפתעה גמורה.‬ ‫-סליחה.‬
‫הוא לא זרק אותי.‬ ‫-זה גם קרה פה.‬
‫אתה זורק אותי?‬ ‫-לא.‬
‫הוא טעם את האגוזים?‬ ‫-מה?‬
‫הוא פוגש אותך ביום שישי,‬ ‫בבר מלא כדי שלא תוכלי לעשות מהומה.‬
‫הוא בטח כבר שילם כדי שהוא יוכל לברוח.‬
‫את עוברת את הגבול.‬ ‫-העודף שלך.‬
‫אבל אנחנו בסדר.‬
‫אתם בשיא שלכם, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אבל הוא לא רואה שיש לזה עתיד.‬
‫הוא אומר את זה לכולן. הוא מפחד להתחייב.‬
‫זו בטח הסיבה.‬
‫איך אתה יודע שאין לנו עתיד?‬ ‫-כי...‬
‫אני עוד זוכר את נשיקתי הראשונה.‬
‫נשיקה! נשיקה! נשיקה!‬
‫נשיקה!‬
‫הכול התחיל ברגע הזה.‬
‫הגיע הזמן!‬
‫לא הבנתי כלום אז...‬
‫אבל מהר מאוד הבנתי.‬
‫הכול קרה בדיוק ככה.‬
‫וכשאני אומר הכול,‬
‫אני מתכוון הכול.‬
‫בזבזתי שישה חודשים מחיי.‬ ‫ששת החודשים שיצאתי איתה.‬
‫אבל הייתי זקוק רק לדייט אחד אחרון‬ ‫כדי לאשר את הרע מכול.‬
‫אז תלמד קצת...‬
‫אז אתה רוצה לכתוב?‬ ‫-הייתי שמח, אבל אין לי משמעת עצמית.‬
‫הייתי רוצה להקים הוצאה לאור משלי.‬
‫לפרסם כישרונות חדשים, לא רבי מכר.‬
‫עם לוגו שגורם לך לחשוב, "זה איכותי".‬
‫טוב, אני אוהבת צלילה חופשית.‬ ‫-באמת?‬
‫הצילו!‬
‫הוא בלע הרבה מים.‬ ‫-תעזרו לנו!‬
‫אני נוסעת לים בסוף השבוע. רוצה לבוא?‬
‫אני לא יכול.‬ ‫-אולי בשבוע הבא?‬
‫אני מביא קפה.‬
‫בסדר.‬
‫הכול ברור לי אחרי הנשיקה הראשונה.‬
‫הזמנים הטובים.‬
‫והרעים.‬ ‫-איך אתה יודע שאין לנו עתיד?‬
‫זה הכי טוב לשנינו. תאמיני לי, אני יודע.‬
‫זה מאפשר לי ליהנות‬ ‫ולנטוש לפני שהעניינים מתחרבנים.‬
‫אתה חתיכת חרא.‬
‫כי הם תמיד מתחרבנים.‬
‫לא ציפית לזה.‬
‫- זאת את -‬
‫עם היכולת שלך, הייתי מעלה הצגה בגראן ויה,‬ ‫עם 15 אחוז הנחה לאקסיות שלך.‬
‫כן. תוריד את הקול.‬
‫היי, למה שלא תשתמש בה‬ ‫למצוא את רב המכר הבא שלך?‬
‫הלוואי. זה לא עובד ככה.‬
‫אתה יודע מה לא עובד?‬
‫ידעתי.‬
‫אנחנו פושטים רגל, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫שמעתי אותו אומר שזה לא עובד.‬
‫פודיאטור מומחה לכף הרגל, אני לספרים.‬
‫הגיעה משאית. היא החזירה‬ ‫500 עותקים של "יומן מגדל התרנגולות".‬
‫מה נעשה איתם?‬ ‫-מי היה מאמין.‬
‫זיכרונותיו של מגדל תרנגולות.‬
‫זה דיוקן של "ספרד הריקה".‬ ‫-כמה ספרים על ספרד הריקה יש?‬
‫מספיק כדי למלא אותה שוב.‬ ‫-אני לא רוצה ציניות אצלי.‬
‫אם את לא מאמינה בזה, תלכי.‬
‫אעזור לך עם הארגזים.‬ ‫-כן.‬
‫תתעודד. ארוחת ערב היום?‬ ‫-בסדר.‬
‫אני אגיד ללוסיה, בסדר?‬ ‫-אני צריך לקום מוקדם מחר.‬
‫בוא נצא.‬ ‫-לא.‬
‫עברו עידנים מאז ש...‬ ‫-לא.‬
‫תקשיב לי.‬ ‫אפילו יותר טוב, חברה של לוסיה אולי תבוא.‬
‫כן, אבל...‬ ‫-אין אבל. נתראה אחר כך.‬
‫ביי, חבר'ה.‬ ‫-ביי.‬
‫איפה לשים אותם?‬
‫שלום.‬ ‫-על מה את עובדת?‬
‫ערפדים. במאוטהאוזן.‬
‫ספר המשך?‬ ‫-ספר מקדים.‬
‫נשמע טוב.‬
‫היי, מה שלומכם?‬ ‫-תראו מי זה.‬
‫מפתיע לפגוש אותך פה.‬ ‫-באת בשביל הסושי?‬
‫אני כבר לא אוכל סושי במקומות האלה.‬ ‫חטפתי תולעים בטקס פרסי נדאל.‬
‫מה שלומך? שמעתי שאתה מתקשה.‬
‫שלא תחזיק מעמד שנה.‬ ‫-שמעתם לא נכון.‬
‫אני מדבר עם כמה משקיעים די חזקים.‬
‫רוצה לספר לנו עליהם?‬
‫אני לא יכול לתת שמות‬ ‫כי אני לא דובר צ'צ'נית.‬
‫אנחנו מצפים להשקעה ענקית.‬ ‫אנחנו אפילו חושבים על לעבור משרד.‬
‫לאחד עם חימום?‬
‫לא תצחקי בספטמבר.‬ ‫-מה יקרה בספטמבר?‬
‫אני מוציא את הספר החדש של סונסולס דורן.‬ ‫חזרה לכתיבה המוקדמת שלה.‬
‫נשית, חריפה...‬ ‫עם המבט האירוני הזה על החיים, נכון?‬
‫הנה היא.‬ ‫-כן, הנה היא.‬
‫בבית, עובדת.‬ ‫-לא, היא שם. תראה, שם.‬
‫גיוזה טלה?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫אפשר לקבל כוס יין, בבקשה?‬ ‫-כן.‬
‫לא. אולי עדיף בירה.‬
‫לא, בוא הנה.‬
‫תכין לי וודקה.‬
‫וודקה. תודה.‬
‫סונסולס.‬ ‫-חבייר.‬
‫חבייר, מה שלומך?‬
‫אני בסדר,‬ ‫אבל את לא אמורה להיות בבית ולכתוב?‬
‫לא מצליחה. הייתי כזו עצובה בבית לפני שעה,‬ ‫לגמרי חסומה.‬
‫לא יכולתי לכתוב,‬
‫ופתאום אמרתי, "לא, צאי מזה."‬
‫פתחתי מגירה,‬
‫לקחתי דיאזפאם ואמרתי, "לכי למסיבה."‬
‫והנה אני.‬
‫לא אכפת לי לזכות בפרס.‬ ‫-טוב.‬
‫אתה יודע איזה פרס העניקו לי החיים?‬
‫כבוד.‬
‫תראה, הזדיינתי עם הבחור הקירח הזה פעם.‬
‫איך מתקדם הספר?‬
‫טוב.‬ ‫-כמה טוב?‬
‫אתה יודע, טוב.‬
‫בקרוב תקרא משהו.‬ ‫-מתי?‬
‫אני יוצרת ספרים, לא נקניקיות.‬ ‫-אני מצטער.‬
‫אבל יש לנו לוח זמנים ועבר הרבה זמן...‬
‫חבייר, יכולתי לחתום אצל "אנגרמה".‬
‫ואני לא. אתה יודע למה?‬
‫כי אנגרמה לא רוצה אותך.‬ ‫-תודה.‬
‫אף אחד לא רוצה אותך.‬
‫הרומנים הראשונים של סונסולס הצליחו מאוד.‬
‫כולם הריעו לה כקול הדור שלה.‬
‫היא לא התמודדה היטב.‬
‫היי, סונסולס.‬
‫את נפלאה.‬
‫אני לא מאמינה שאת כאן.‬ ‫-זה הספר הראשון שלי.‬
‫כן, "שנת הפנתר" הוא הספר האהוב עליי.‬
‫אבל יש לי אחד חדש. "שנת הנמרה".‬
‫נכון, אבל התעלית על עצמך עם הראשון.‬
‫אני חושבת שהוא הכי טוב שכתבת.‬ ‫-התעליתי על עצמי?‬
‫בחכמה? בטיפשות? ביופי? בכיעור? במה?‬
‫לכבוד מריה חוסה.‬
‫תודה.‬
‫"לכבוד מריה חוסה, תמצצי לי."‬
‫כן, תמצצי לי. עופי מפה.‬
‫הייתי מעריצה שלך.‬ ‫-כן? לכי להעריץ את מריה הבתולה.‬
‫כל מי שרוצה שאחתום על הספר הראשון שלי‬
‫יכול ללכת עכשיו.‬
‫באתי לחתום על הרומן האחרון שלי.‬
‫כל כך מעט כבוד...‬
‫תודה. כל כך מעט כבוד לסופר.‬
‫כל כך מעט כבוד לתרבות. קדימה. החוצה.‬
‫לסונסולס לא היה רב-מכר כבר עשר שנים.‬
‫אני ברגע מוזר וקשה.‬
‫"למה אני?‬
‫"למה כוכב נפל בגינה שלי?"‬
‫קדימה, תשירו קצת, לעזאזל!‬
‫אתם נראים‬ ‫כאילו מס הכנסה רודף אחריכם, לעזאזל.‬
‫זה מגיע לחצי מכם.‬
‫"בגינה שלי...‬
‫"אני יודעת מה לעשות איתך"‬
‫אני הסיכוי האחרון שלה.‬
‫"אני אתפוס אותך..."‬ ‫-והיא שלי.‬
‫אם לא אוכל לגרום לה לסיים בקרוב,‬ ‫אפרד מהחלום שלי.‬
‫"השמיים..."‬
‫קשה לי להשתמש במקלות אכילה...‬
‫זה ממש טוב, נכון?‬
‫מאוד. כן.‬ ‫-זה טוב, כן.‬
‫כמה זמן אתן עובדות יחד?‬ ‫-חודש?‬
‫בעצם, שלושה. שלושה, נכון? מאז...‬ ‫-כן, נכון.‬
‫היי, רוברטו סיפר לי מה המצב בהוצאה לאור.‬
‫אנחנו בסדר.‬ ‫-טוב...‬
‫כדאי לך לנסות קבוצת מיקוד.‬
‫אני?‬ ‫-לא, לא אתה.‬
‫היית מקבל דירוג נוראי.‬ ‫-תודה.‬
‫הספרים שלך.‬
‫נוכל לפתוח קבוצה עם אנשים שונים.‬
‫הם יקראו את הספרים ויגידו,‬ ‫"את זה הבנו, את זה לא."‬
‫לא, תודה.‬
‫אתה לא צריך עזרה?‬ ‫-אני יוצר ספרים, לא נקניקיות.‬
‫אהבתי.‬
‫זו דרך להגיע לצרכן.‬
‫ספרות אינה "נצרכת".‬ ‫-נכון, לא שלך בכל מקרה.‬
‫נו, בחייכם, אנרגיות טובות, נכון? קצת...‬
‫בחייכם.‬
‫את ממדריד, אסתר?‬ ‫-לא, ולנסיה.‬
‫הגעתי למדריד אחרי...‬
‫היי! אנחנו חייבים להזמין את עוגת הגבינה.‬ ‫היא כל כך טובה פה.‬
‫תוכלי לתת לה לדבר?‬
‫אחרי שנפרדתי מהחבר שלי.‬
‫הייתי איתו שבע שנים‬ ‫בזמן שהוא למד להיות סוהר.‬
‫הוא קיבל עבודה בפיקאסנט‬ ‫ועזב אותי אחרי חודש.‬
‫הוא היה צריך לבחור בין הכלא וביני,‬ ‫והוא בחר בכלא.‬
‫אם תהיה עוגה, אני אוכל קצת.‬
‫מה שהיא רוצה. מה שתרצי, מותק.‬
‫טוב, היה נעים מאוד להכיר.‬
‫נלך לשתות משהו, כן?‬
‫יש לי ציפורניים חודרניות מחר.‬
‫ציפורניים חודרניות? כמו בכל יום, לא?‬
‫לא, אני עושה בשישי, לסיים את השבוע בשיא.‬
‫את יודעת את זה, מותק.‬ ‫-רוברטו. מתי יצאנו בפעם האחרונה?‬
‫ביום הולדת 40 לאחותך, למשל?‬ ‫-היא תהיה בת 43 השנה.‬
‫עליי ללכת, ביי. סליחה.‬ ‫-גם אני הולך.‬
‫תישאר. שלח לי הודעה אחרי ותגיד לי איך היה.‬ ‫-לא.‬
‫לילה טוב. באמת, סליחה. ביי!‬ ‫-היי!‬
‫היי?‬
‫נלך לשתות משהו, כן?‬
‫אני מכירה מקום קרוב לכאן, אז...‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫מקום שקט.‬ ‫-הוא קרוב לכאן?‬
‫כן.‬
‫אתם מתאימים.‬
‫כן, בטח.‬
‫אני מסיים את הבירה והולך.‬ ‫-לא.‬
‫בטח שכן.‬ ‫-אמרתי שאשיג לה דייט וזה אתה.‬
‫אני לא יכול להיכנס. היא באירוויזיון.‬
‫את לא רוצה שאשכב עם החברה שלך.‬
‫למה לא?‬ ‫-כי את לא סובלת אותי.‬
‫אף פעם לא סבלת.‬
‫אתה זיון מעבר וזהו.‬
‫זה מה שאני?‬
‫מזדיין אנוכי שמפחד ממחויבות, לא?‬
‫מה קורה? אתה לא רוקד?‬ ‫-אני בדיוק הולך.‬
‫לא!‬ ‫-אסתר, מותק, מאוחר.‬
‫קדימה.‬ ‫-בואי נרקוד!‬
‫מה את עושה?‬
‫בוא הנה.‬
‫עכשיו שניכם!‬
‫הפתעה!‬
‫זה טוב.‬ ‫-מאתיים?‬
‫אז מה עושים? אי אפשר להשאיר אותה ככה.‬
‫קחי אותה את.‬
‫יופי, תודה.‬
‫היא גרה בקומה שישית בלי מעלית.‬ ‫תעמדי. תחזיק אותה.‬
‫היי, כאן!‬
‫בסדר.‬
‫איפה היא גרה?‬
‫תה מנטה. זה כל מה שיכולתי למצוא.‬
‫תודה.‬
‫מה שלומה?‬
‫היא בסדר עכשיו, היא בסדר. נוח לה.‬
‫מחר, מי יודע?‬
‫סליחה על מה שאמרתי קודם.‬
‫במועדון.‬
‫אל תדאגי.‬
‫היית כנה.‬
‫אני מעדיף את זה‬ ‫על הלעג שלך כשרוברטו בסביבה.‬
‫מה איתך?‬ ‫-מה איתי?‬
‫אתה מכווץ את הלסת כשאני מדברת.‬
‫אני סובל מחריקת שיניים.‬ ‫-בטח.‬
‫עם חבר שלך זה עובר, לא?‬
‫אתה צוחק מכל השטויות שהוא אומר,‬ ‫ואני גרה איתו.‬
‫נשבעת שהוא לא כזה מצחיק.‬ ‫-אני לא זוכר.‬
‫מאז שאתם גרים יחד, בקושי ראיתי אותו.‬
‫וזו אשמתי?‬
‫לא, אל תתבלבל.‬
‫חבר שלך לא עושה כלום איתך, איתי ובכלל.‬
‫הוא רק רוצה לצאת מהעבודה,‬ ‫לקחת בירה, לשכב על הספה,‬
‫ולצפות ב"המנדלוריאן".‬
‫אפשר לגלות לך סוד?‬
‫אני שונאת את בייבי יודה.‬
‫אני צריך ללכת.‬
‫האחרונים.‬
‫חבייר?‬ ‫-כן?‬
‫תסתכל על זה.‬
‫סנטיאגו דונייטה?‬
‫למה שאלך להרצאה שלו?‬ ‫-הוא מסוכסך עם המו"ל שלו.‬
‫ועם העולם.‬
‫הוא פופולרי.‬ ‫-לנו יש ספרות איכותית.‬
‫כן, אבל היא לא נמכרת.‬
‫למה לא לנסות ז'אנר אחר?‬
‫כתבי מלחמה הם חארות שמבלים שבוע‬
‫בצפייה במרגמות מהמלון שלהם,‬ ‫ומשעממים אותנו עם זה שנים.‬
‫הספרים שלו מרגשים.‬ ‫-אל תספר לי על קרבות.‬
‫ספר לי איך הגעת לעבודה היום בצורה מרגשת.‬
‫לקחתי אוטובוס מתחנת קבדו,‬
‫אכלתי ארוחת בוקר...‬ ‫-סימון, די!‬
‫שלום.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫רוצה קפה?‬
‫לא, תודה.‬
‫יופי, אין לי קפסולות. הן כל כך יקרות.‬
‫רציתי להודות לך על שעזרת לאסתר.‬
‫לא, זה לא זה.‬ ‫כלומר, זה נכון, אבל זו לא ה...‬
‫זה בדרך לעבודה שלי,‬
‫ו...‬
‫הרגשתי רע שלא באתי להגיד שלום.‬
‫גם זה לא מה שרציתי לומר.‬
‫באתי כי אני חושבת שקרה משהו אתמול בלילה.‬
‫כאילו, בוא נירגע...‬
‫שתינו, נכון? אבל... היינו...‬
‫כאילו, אנחנו מבוגרים.‬
‫לא קרה כלום. רק רציתי לוודא‬
‫שאתה לא חושב שזה רציני יותר ממה שזה.‬
‫לא. אין מצב. אני לא חושב שזה רציני.‬
‫רואה? ממש לא.‬
‫זה בגלל משהו שאמרתי?‬ ‫-לא.‬
‫אמרת שאסור לי לשכב‬ ‫עם חברה של החבר הכי טוב שלי.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫אני רק רוצה שהכול יהיה בסדר בינינו.‬
‫עסקים כרגיל. את תלכי לדרכך, ואני לשלי.‬
‫אני לא רוצה גם את זה.‬ ‫-מה את רוצה?‬
‫שנהיה חברים.‬
‫אתה נחמד. הפתעה. גם אני נחמדה.‬
‫לא צריך לספר לכולם ש...‬ ‫ואו, אני מתה על סנטיאגו דונייטה.‬
‫ברצינות?‬ ‫-כן, קראתי את כולם.‬
‫למה?‬ ‫-נהגתי לגנוב אותם מאחי.‬
‫אני יודעת שהם לא ממש מתוחכמים.‬
‫אבל הם די מרתקים.‬
‫אמרתי לך.‬
‫אתה מתכוון להחתים אותו?‬ ‫-לא.‬
‫כדאי לך.‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-כאילו,‬
‫תוכל להשקיע את הרווחים‬ ‫במישהו חדש שחושב שהוא פוסטר וולאס.‬
‫אני אפילו לא מכיר את הספרים שלו.‬ ‫-אני כן.‬
‫אני כל כך שמח ששאלת את השאלה הזאת.‬
‫האם ראיתי אימה?‬
‫ברור שראיתי.‬
‫ראיתי אותה בקוסובו ב-98'.‬
‫חג המולד.‬
‫ראיתי אותה בסודן ב-2013.‬
‫חמישים מעלות בצל.‬
‫הדם מתייבש.‬
‫ואותו דבר קורה שוב ושוב.‬
‫המשחרר שהופך לנבל,‬
‫החבר שהופך לבוגד עבור נזיד עדשים.‬
‫או כדי להציל את משפחתו.‬
‫שאלו את עצמכם,‬
‫"הייתי מציל את משפחתי?"‬
‫אולי הייתם מצילים את התחת שלכם קודם.‬
‫אין לכם מושג מהי מלחמה.‬
‫האדם הופך לחיה.‬
‫תמחא כפיים.‬
‫קדימה, הוא עוזב.‬
‫סנטיאגו, מה שלומך? חבי. חבייר קסטניוס.‬
‫נפגשנו קיץ אחד באסקוריאל.‬
‫הרצית שם?‬ ‫-לא.‬
‫אכלתי חזיר צלוי במסעדה.‬ ‫-לא זוכר.‬
‫אני כן. חזיר צלוי בקיץ. בחירה רעה.‬
‫זאת לוסיה.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-גברתי.‬
‫היא מעריצה גדולה.‬ ‫-רק היא?‬
‫לא, כמובן, גם אני. רציתי לדבר על זה.‬
‫יש לי הוצאה קטנה לאור...‬ ‫-לא כזו קטנה.‬
‫ובכן, בינונית. ושמעתי שאתה מחפש בית חדש.‬
‫מי שרוצה את ספריי יודע איפה למצוא אותי.‬
‫לכן אני כאן.‬
‫אתה רוצה לפרסם אותי?‬ ‫-כן.‬
‫מה הספר האהוב עליך?‬
‫יש כל כך הרבה, לא?‬
‫"אש חיוורת", מאת נבוקוב.‬ ‫-שלי, ילד.‬
‫"זריחה במוסול".‬ ‫-"זריחה במוסול". אין ספק.‬
‫אם כי הוא אולי לא טוב כמו...‬
‫"שקיעה בקאבול".‬ ‫-"שקיעה בקאבול".‬
‫או "דמדומים בליברפול".‬
‫אנו לא גדולים מאוד.‬
‫אני לא אוהב את הגדולים.‬ ‫הם דופקים אותך עם כל מה שיש להם.‬
‫נכון.‬
‫את מזכירה לי אישה שפגשתי בהידרה.‬
‫"כשהמצב נעשה מכוער,‬
‫"אי אפשר לעשות דבר‬ ‫מלבד לחבק את האישה שאתה אוהב,‬
‫"ולחכות שהסערה תישכך."‬
‫אל תשחרר אותה, ילד.‬
‫לא, לא אנחנו. לא.‬ ‫-לא, אנחנו...‬
‫היא ואני לא...‬ ‫-אתה יכול לחתום לי, בבקשה?‬
‫אין צורך לשאול.‬
‫לוסיה.‬
‫מה שם ההוצאה לאור?‬ ‫-"מון פורטה".‬
‫המשרד נמצא ברדונדייה 17. נוכל לשתות קפה ו...‬
‫אין מצב.‬
‫המו"ל הזה חייב לכולם כסף.‬
‫אפילו אימא שלי יודעת.‬ ‫-מה?‬
‫שמעת אותי.‬
‫כמה משפיל.‬ ‫-לא, זה היה נהדר.‬
‫פשוט נהדר. את אוהבת לראות אותי נופל.‬
‫לבוץ!‬ ‫-טוב, בוא נראה...‬
‫היה נורא, אבל חייבים לנסות. גם אם לא ילך.‬
‫מי אומר?‬ ‫-אני.‬
‫תאר לעצמך אם תמיד היית מקבל את מה שרצית.‬
‫איזה שעמום.‬ ‫-נשמע לי טוב.‬
‫ממה נלמד?‬ ‫-לא יודע.‬
‫נראה לי שאנחנו מעריכים סבל יותר מדי.‬
‫הנה הוא. ההדוניסט.‬ ‫-כן.‬
‫כולנו רוצים את אותם הדברים.‬ ‫לאהוב ולהיות נאהבים.‬
‫למה זה חייב להיות כזה קשה?‬
‫כי זה מה שכיף, לא?‬
‫אתה מנתח מה עובד ומה לא.‬
‫נראה לי שבילית יותר מדי‬ ‫בקבוצות המיקוד שלך.‬
‫נראה לי שאתה לא מאמין במה שאתה אומר.‬
‫- היפים והארורים -‬
‫קראת?‬ ‫-לא.‬
‫הוא טוב מאוד.‬
‫אלה החיים של פיצג'רלד עם זלדה‬ ‫כשהם היו בניו יורק.‬
‫זה נגמר רע, נכון?‬ ‫-כן. אבל זה היה נהדר לפני.‬
‫אם הם היו יודעים את הסוף,‬ ‫הם היו ממשיכים בכל מקרה?‬
‫אני מניח.‬
‫רואה?‬ ‫-לפעמים זה בלתי נמנע.‬
‫אתה מסתבך בצרות, נכון?‬ ‫-אני?‬
‫עם נשים, כאילו.‬
‫יותר ממה שהייתי רוצה.‬
‫ובעבודה. שמעתי אותך בטלפון.‬
‫את מרגלת אחריי או מה?‬ ‫-זו העבודה שלי.‬
‫לא.‬
‫כן. אחרת לא הייתי יודעת‬ ‫מתי לקנות ללקוח בירה.‬
‫רואה?‬
‫עליי.‬ ‫-זה נשמע לי בסדר.‬
‫לחיים.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫אתה לחוץ מדי בתור אחד בלי חליפה.‬
‫יש לי הוצאה לאור.‬ ‫-מתאים לך.‬
‫תודה.‬
‫אני משחקת.‬
‫מתאים לך.‬
‫תודה.‬
‫אני משחקת, שרה, מציירת, רוקדת.‬
‫אני מופיעה.‬
‫מופיעה?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה.‬
‫לשים את הידיים כאן?‬ ‫-כן.‬
‫מה?‬
‫זה מביך.‬
‫דמיין את זה שעה וחצי.‬
‫ההופעה שלך אורכת שעה וחצי?‬ ‫-לאדם.‬
‫לפעמים אפילו יותר. עד שזה קורה.‬
‫עד שמה קורה?‬
‫עד שהאדם נפתח.‬
‫מראה את הרגשות שלו.‬
‫אתה קרוב.‬
‫קרוב למה?‬ ‫-להראות את הרגשות שלך.‬
‫לא. אני לא.‬ ‫-כן.‬
‫מה קרה?‬
‫כלום.‬ ‫-אני רואה את זה.‬
‫זה שם. תשחרר.‬
‫מה קרה?‬ ‫-כלום.‬
‫כולכם רכים.‬ ‫-לא.‬
‫תשחרר.‬ ‫-אין לי מה לשחרר.‬
‫אני יכולה להיות כאן כמה זמן שתצטרך.‬
‫לא אכלתי כלום. אני רעב.‬
‫אתה אוהב קרפים?‬
‫את גם מנגנת בתופים?‬ ‫-איפה מכונת הקרפים לעזאזל?‬
‫למדתי תיפוף שנה. הייתי מעולה בזה.‬
‫אם זו טרחה גדולה, עזבי.‬
‫אבל לא טעמת את הקרפ-סוזט שלי.‬
‫מתכון צרפתי אותנטי.‬
‫טרטופו, איפה המכונה של הקרפים?‬ ‫-גרת בצרפת?‬
‫כן, עבדתי על מעבורת. בין מרסיי לתוניסיה.‬
‫אני גם מכינה פלאפל מדהים.‬
‫אני אוהב פלאפל.‬
‫הנה זה!‬
‫פאק!‬ ‫-יש לך שותפה?‬
‫לא.‬ ‫-אז מה?‬
‫אריאנה?‬ ‫-היי, מה שלומך?‬
‫מה את עושה, לעזאזל?‬ ‫-אנחנו עוזבים.‬
‫את לא גרה פה? היי.‬
‫כבר לא. זו מכונת הקרפים שלי,‬ ‫והמנוול לא מחזיר לי אותה.‬
‫מי זה האידיוט הזה?‬ ‫-קוראים לו חבייר.‬
‫יש לו הוצאה לאור, ומתחשק לו קרפ.‬
‫אני מעדיף מלוח, למען האמת.‬
‫אריאנה, תחזירי אותה למקום ועופי מפה.‬
‫לא תראה אותי שוב, אבל אני לוקחת אותה.‬
‫היא של אימא שלי!‬ ‫לקח לה שנים לאסוף את כל הקופונים.‬
‫אל תעשה לי רגשות אשם.‬ ‫אני מתה על אנטוניה. מה שלומה?‬
‫פשוט נהדר. תני את מכונת הקרפים.‬ ‫אתה, את המקלות.‬
‫בן זונה.‬
‫מכונת הקרפים! תני אותה.‬
‫רוץ!‬
‫את חושבת שזה מצחיק?‬
‫לא רע בשביל יום חמישי.‬
‫אתה חייב להפסיק לעשן.‬ ‫-אני לא מעשן.‬
‫אפשר ללכת.‬ ‫לא נראה לי שהוא עוקב אחרינו יותר.‬
‫למעשה...‬
‫אף אחד לא עקב אחרינו.‬ ‫-אז?‬
‫רציתי להכניס אותך לבניין.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫אני מחבב מישהי.‬ ‫-רואה?‬
‫שעה וחצי.‬
‫לקח לך שעה וחצי להיפתח.‬ ‫-צדקת.‬
‫אני מאוהב.‬ ‫-מזל טוב.‬
‫היא החברה של החבר הכי טוב שלי.‬ ‫-זה מבאס.‬
‫אבל היא לא תהיה מאושרת איתו.‬
‫למה לא?‬
‫אין להם עתיד. אני יודע.‬
‫למה אתה לא אומר את זה?‬ ‫-לה?‬
‫לא, לו.‬
‫אין מצב.‬
‫הוא חבר שלך?‬ ‫-כן.‬
‫אתה רוצה את הטוב ביותר עבורו?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫לחבר שלך יש זכות לדעת‬ ‫שהיא לא תהיה מאושרת איתו.‬
‫תודה.‬
‫ראינו דירת גג חדשה די קרוב לכאן.‬
‫איפה?‬
‫אחרי אלקובנדס. 20 דקות מכאן.‬
‫ו...‬ ‫-רוצה לשתות משהו?‬
‫עוד לא עשינו 10,000 צעדים.‬
‫הקרוקטים טעימים.‬ ‫-כן.‬
‫יש פה אוכל נהדר בסביבה.‬
‫אתה רוצה לקנות?‬ ‫-כן, כרגיל, אתה יודע.‬
‫לקנות דירה, להתחתן, להביא ילדים...‬
‫כרגיל.‬ ‫-כן.‬
‫מה?‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-בטוח לגבי מה?‬
‫אתה יודע, פעם היו לך תוכניות.‬ ‫-תוכניות?‬
‫תוכניות.‬
‫לטייל, לראות את העולם, לחוות הרפתקאות...‬
‫חבי, אני פודיאטור.‬ ‫-אז מה?‬
‫יש כאלה שמטיילים. פודיאטורים ללא גבולות.‬
‫"רגל שרה".‬ ‫-כן.‬
‫זה נכון. היו לי תוכניות כאלה.‬
‫אבל עכשיו יש לי מרפאה.‬
‫אני עם לוסיה.‬
‫אתם בסדר?‬ ‫-בטח, אנחנו בסדר.‬
‫משהו קרה?‬ ‫-לא.‬
‫תגיד לי, מה קרה?‬
‫לא מבין אותך. מה יש?‬ ‫-אני רק רוצה את הטוב ביותר עבורך.‬
‫אני יודע.‬ ‫-אתם לא כמו פעם.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אתם לא כמו פעם. תמיד הייתם צוחקים, שמחים...‬
‫אתם כל הזמן רבים.‬
‫זה נורמלי. קרבה מולידה בוז.‬
‫לא יודע, יש לי תחושה שאתם תקועים בשגרה.‬
‫אני אוהב שגרה.‬ ‫-כן, אבל אולי היא לא.‬
‫היא אמרה משהו?‬ ‫-לא.‬
‫אבל רואים.‬
‫אתה מכיר נשים היטב, לא?‬
‫כן.‬ ‫-לא את לוסיה.‬
‫לא.‬
‫סליחה, אני מתערב במקום שאני לא רצוי.‬
‫האמת היא שאני די עצלן.‬
‫אבא שלי אותו הדבר.‬
‫הוא זכה בכל הקופה עם אימא שלי והפך לעצלן.‬ ‫היא ראתה את זה וזרקה אותו.‬
‫הוא על הספה כל היום, צופה ב"המנטליסט"‬
‫ושותה בירה בלי הפסקה.‬
‫אל תהיה כמו אבא שלך.‬
‫אם תרצה להשתנות, אתה עוד יכול.‬
‫אתה צודק.‬ ‫-כן?‬
‫אתה לגמרי צודק, חבי.‬
‫חבי, תודה.‬ ‫-בטח.‬
‫לא.‬
‫תודה.‬
‫חבי, תודה.‬
‫טעמתם את הטונה המשומרת החדשה.‬ ‫תגידו לי איך הסתדרתם.‬
‫לא הצלחתי לפתוח את הפחית. זה מאוד מסובך.‬
‫בסדר. לעוד מישהו היו בעיות עם הפתיחה?‬
‫לי.‬
‫אני צריך פלסטר.‬
‫אסתר... אלה מכם שטעמו את הטונה. איך היה?‬
‫יופי. אהבתי מאוד. הטונה הכי טובה שאכלתי.‬
‫מעולה.‬
‫את לא אוהבת מותגים אחרים?‬ ‫-לא, אני אלרגית.‬
‫צלצלי לרופא, בבקשה.‬ ‫-כשהוא כאן, הוא יוכל לבדוק גם אותי?‬
‫לא, אתה בסדר.‬
‫לו...‬ ‫-בואו נמשיך.‬
‫יש לך אורח.‬
‫סלחי לי.‬ ‫-מה קרה?‬
‫למה אתה פה? אני עובדת.‬
‫אז בואי נלך על זה, ובדרך הקלאסית, נכון?‬
‫טה-דה!‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-משהו שהייתי צריך לעשות מזמן.‬
‫כל כך מקסים!‬
‫כן!‬ ‫-כן.‬
‫כן!‬
‫בחייך, רוברטו, צא החוצה, בבקשה.‬ ‫-לא.‬
‫אז תן לי להיכנס.‬ ‫-אין מצב!‬
‫זה מרגיש כמו סוף העולם,‬ ‫אבל אתה תתגבר על זה, סמוך עליי.‬
‫איך לעזאזל אני אתגבר על זה?‬
‫קדימה!‬ ‫-אמרתי לא!‬
‫רוברטו, בבקשה. אתה זוכר כשאמאיה עזבה אותך.‬
‫הייתי בגיהינום שלוש שנים‬ ‫ולא אהבתי אותה חצי מזה.‬
‫זה נועד לקרות.‬
‫תראה, אחרי כמה זמן אתה תבין שהכול...‬
‫אתה.‬ ‫-מה איתי?‬
‫ראית את זה מגיע.‬
‫לא ממש.‬ ‫-אני לא ראיתי את זה מגיע. לא ראיתי.‬
‫והיא נתנה לי רמזים.‬
‫כי כשלוסיה לא בסדר,‬ ‫היא מזיזה את הרהיטים ו...‬
‫והפרקט נהרס מהתזוזה של הספות.‬
‫הכול בסדר.‬ ‫-פאק.‬
‫היא עדיין בבית?‬ ‫-לא.‬
‫היא הלכה לאסתר.‬
‫אבל היא תבוא הביתה בסוף השבוע‬ ‫לקחת את הדברים שלה ו...‬
‫ואני...‬
‫אני אגור עם אבא שלי.‬
‫אני שונא את "המנטליסט".‬
‫הכול בסדר.‬
‫אני לא רוצה לעבור את זה שוב.‬
‫את לא יכולה לעזוב אותו.‬ ‫-למה לא?‬
‫כי את אוהבת אותו, הוא אוהב אותך.‬
‫היי, לא קל לי לעשות את זה.‬ ‫-אז אל תעשי את זה.‬
‫תפוס את הצד הזה. בבקשה.‬
‫לא, למטה.‬
‫מה? הוא שלח אותך?‬
‫אמרתי שאני קונה תה טיליה.‬
‫אסור לו לשתות את זה. לחץ דם נמוך.‬ ‫-זה עבורי.‬
‫לא אהבתי.‬ ‫-את באמת לא רוצה להתחתן איתו?‬
‫פאק, אני באמת לא יודעת,‬ ‫עכשיו כשאתה מזכיר את זה,‬
‫אם אני חושבת על זה ככה, ברוגע...‬
‫לא!‬
‫התכוונתם לקנות בית.‬ ‫-לא.‬
‫הוא עמד לקנות בית. אני שמחה לשכור במרכז.‬
‫הוא רוצה להיכנס לחובות‬ ‫כדי לגור ליד בורגוס.‬
‫אני לא יודעת למה הוא בכלל רוצה להתחתן.‬
‫דיברתי איתו.‬ ‫-אמרת לו להתחתן איתי?‬
‫להפך, אבל פישלתי.‬
‫בואי נעמיד פנים שכל זה לא קרה ונמשיך.‬ ‫-אני לא רוצה להמשיך כמו פעם.‬
‫לעזאזל. זה הכול באשמתי.‬
‫אין לזה שום קשר אליך.‬
‫זה קשור לכך שרציתי לדבר אלף פעמים,‬
‫אבל החבר שלך לא מקשיב.‬ ‫-באמת?‬
‫הוא כיבה פעם מוזיקה בשבילך?‬ ‫-לא.‬
‫אני שואל אם את בטוחה שזה לא קשור אליי.‬
‫אני בטוחה.‬
‫שלום!‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫חבי, מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב לראות אותך.‬ ‫-אני בדיוק הולך.‬
‫לא, למה שתלך עכשיו?‬
‫לוסיה הולכת עכשיו, נכון?‬
‫את לא זוכרת שדיברנו על ה...?‬
‫סליחה. כן, ה...‬
‫על ה...‬
‫מה?‬ ‫-לו, לכי לטייל, טוב?‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫לו, אני יודעת שאת במצב רע,‬ ‫אבל אני במצב גרוע יותר, טוב?‬
‫כי מצבי גרוע זמן רב יותר.‬
‫זה לא רעיון טוב, אסתר.‬ ‫-אבל למה?‬
‫אמרת שהוא זיון המעבר המושלם.‬
‫זהו. עליי להשלים את המעבר שלי.‬ ‫תראי מה זה עשה למדינה.‬
‫אסתר.‬ ‫-מה?‬
‫הוא כלומניק.‬
‫לא.‬
‫תארי לעצמך שתחבבי אותו, מה תעשי?‬
‫נחצה את הגשר אז.‬ ‫-לא.‬
‫טוב, לוסיה? כן, לכי.‬
‫חבי?‬
‫חב...?‬
‫חבי?‬
‫חבייר היקר, שלחתי לך במייל את כתב היד.‬
‫סליחה על שבועות של עיכוב,‬
‫אבל אתה יודע,‬ ‫אנחנו יוצרים ספרים, לא נקניקיות.‬
‫חיבוקים. אני מקווה שתאהב את זה מאוד.‬ ‫-לא נקניקיות.‬
‫יצאנו לאכול צהריים.‬
‫חבי, אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫זה כתב היד של סונסולס?‬
‫ו...?‬
‫הוא בסדר.‬ ‫-לא אהבת.‬
‫כן, אהבתי, באמת.‬
‫מזכיר את ספריה המוקדמים.‬
‫זה טוב, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אז?‬ ‫-אני לא יודע. הוא מתחיל טוב.‬
‫טוב מאוד,‬
‫אבל הסוף מתפזר.‬ ‫כאילו קראתי אותו אלף פעמים.‬
‫חבייר, אתה נראה קצת אבוד, לא?‬
‫אולי.‬ ‫-אולי אתה צריך דעה רעננה יותר.‬
‫את חושבת?‬
‫נקודת מבט מודרנית יותר.‬
‫מאישה צעירה ואובייקטיבית,‬
‫שתואמת את הפרופיל של הקוראים הפוטנציאליים.‬
‫אנחנו שמחים שכולכם כאן‬ ‫עבור הרומן החדש של סונסולס,‬
‫שהוא נפלא.‬
‫הכותרת מושכת מאוד, לא?‬ ‫כולכם קראתם את הרומן?‬
‫לא יודע אם זה...‬ ‫-סמוך עליי.‬
‫...אנחנו רוצים לשמוע אותן.‬
‫מה חשבתם? אהבתם? ספרו לי... כן?‬
‫זה הרגיש קצת ארוך.‬ ‫-גם אני חושבת.‬
‫מאתיים עמודים זה ארוך מדי.‬ ‫שנצייר כמה איורים?‬
‫קצת. כן, קצת.‬ ‫-כן.‬
‫טוב...‬ ‫-מצאתי כמה שגיאות הקלדה.‬
‫הרשיתי לעצמי לסמן אותם למקרה שתרצו לדעת.‬
‫כן.‬
‫עלינו להקפיד יותר בדברים האלה.‬
‫בסדר. כן.‬
‫עמוד 49.‬
‫כן.‬ ‫-עמוד 73.‬
‫שבעים ושלוש.‬
‫עמוד 51.‬
‫זאת הייתה מצחיקה מאוד.‬
‫ואו, היא תעשה הגהה לכל הספר עכשיו.‬
‫אבל אהבתי אותו מאוד.‬
‫טוב, אני חושבת שזה מספיק... כן.‬
‫אם יש עוד משהו שנוכל... יש עוד משהו...?‬
‫הוא תפס אותי ממש, למען האמת, אני...‬
‫נזכרתי בילדותי.‬
‫זה מעולה.‬
‫כן, תראי, גם אני...‬
‫העניין הוא שהכול לוקח אותך לסוף.‬
‫הבעיה היא הסוף.‬ ‫-את חושבת?‬
‫כן, כי אני לא יודעת...‬ ‫-אני לא מסכימה.‬
‫כן, הוא מתפזר.‬
‫כן?‬ ‫-חסר משהו, נכון?‬
‫כן, למשל...‬ ‫-משהו מפתיע.‬
‫רציתי להיות מופתעת מהסוף.‬ ‫הסוף לא הפתיע אותי בכלל.‬
‫בהחלט.‬ ‫-נכון?‬
‫כאילו קראתי את זה אלף פעמים.‬
‫כן?‬ ‫-גם אני.‬
‫היית שמחה לסוף אחר?‬
‫כמובן.‬ ‫-כן?‬
‫הוא בטח יהיה יותר הגיוני.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. כמה מכם היו ממליצים עליו?‬
‫אני.‬ ‫-כן?‬
‫כן, גם אני.‬ ‫-נהדר!‬
‫מעולה. חוץ מזה,‬ ‫זה רומן נהדר לתת במתנה, נכון?‬
‫תודה.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫מה עושים עכשיו?‬
‫מתלבשים לפני שאסתר תבוא.‬
‫זו לא אסתר שמטרידה אותי.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אני מרגיש חרא.‬ ‫-גם אני.‬
‫אבל היה ברור שזה יקרה.‬ ‫-אני מניחה.‬
‫אני בטוח.‬
‫בוא נראה...‬
‫אף אחד לא צריך לדעת על זה‬ ‫כי לא צריך לעשות מזה עניין. נכון?‬
‫בטח.‬
‫חוץ מזה, לא סיימתי מערכת יחסים‬ ‫רק כדי להיכנס למערכת יחסים אחרת.‬
‫כן, אני מבין.‬
‫זה לא הזמן לקשר רציני.‬
‫לא נגיד כלום.‬
‫בלי לחץ.‬ ‫-זה פשוט...‬
‫חוץ מזה, אתה ואני?‬
‫זה כל כך מוזר.‬
‫עדיף פשוט לזרום.‬
‫זה סתם זיון מעבר. זה לא הולך לשום מקום.‬
‫אבל אני ידעתי שכן.‬
‫וידעתי בדיוק לאן.‬
‫אני לא מאמינה שלא היית פה.‬ ‫-בחיים לא.‬
‫טוב, דירה 4 א'.‬
‫טוב? זה פתוח.‬
‫תמונה נהדרת.‬
‫זה מספיק. זה מביך.‬ ‫יש לך 500 תמונות שלי. תעמוד שם.‬
‫מה דעתך?‬ ‫-דירה נהדרת.‬
‫עבודה טובה.‬ ‫-עשיתי עבודה טובה ממש.‬
‫וזה?‬ ‫-אנחנו חייבים לחגוג, לא?‬
‫אני אשים ספות, מקרן...‬
‫שולחן ענק כמו שאף פעם לא היה לי.‬
‫והשאר, צמחים. צמחים שם, צמחים כאן.‬
‫צמחים כאן, עוד צמחים. צמחים בכל מקום.‬
‫רוצה לראות את חדר השינה?‬
‫ביי!‬ ‫-ביי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫עלה על זה.‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫זה ייראה יותר נחמד, עלה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אבל למה לא? כאילו, זה...‬
‫שלום!‬
‫היי!‬ ‫-מה שלומך?‬
‫הבהלת אותי.‬ ‫-נראה לי שעלייך להחזיר את המפתחות האלה.‬
‫אקח את המזרן קודם‬ ‫ואז אחזיר את המפתחות.‬
‫כן, בטח...‬
‫מה קרה? אתה נראה טוב.‬ ‫-כן, אני בסדר.‬
‫אני אקנה לך בירה.‬ ‫-בבר?‬
‫לא. פיטרו אותי.‬
‫טרטופו.‬ ‫-שכחת את זה.‬
‫תודה.‬
‫האם אקס נוסף יקבל את פנינו?‬ ‫-אתה תראה.‬
‫ברוך הבא הביתה. תהיה חופשי ושמח.‬
‫בבקשה.‬
‫מה את עושה? לאן את הולכת?‬
‫בוא.‬
‫נחמד, לא?‬ ‫-כן, יפהפה.‬
‫אני לא יודע אם זה בטוח.‬
‫היא קטנה מדי בשבילי.‬
‫המרפסת?‬ ‫-לא, מדריד.‬
‫כשיהיה לי כסף, אחזור לאוסטרליה.‬
‫גרת באוסטרליה?‬ ‫-אני אוהבת את אוסטרליה.‬
‫גרת בהרבה מקומות?‬ ‫-כן.‬
‫עבדתי במספרה בתאילנד. ונהגתי במונית בלימה.‬
‫וגם הייתי דוגמנית יום אחד.‬ ‫-אין מצב!‬
‫כן, בחטאפה, של נעליים אורטופדיות.‬
‫חתיכת חיים, לא?‬
‫אם רק היית יודע...‬
‫זה הבית שלך?‬ ‫-לא.‬
‫אל תדאג. הוא כמעט שלי. אני כאן כמעט שנה.‬
‫אלוהים!‬ ‫-לא! הוא של חבר, למען האמת.‬
‫אבל הוא מטפס בעולם שישה חודשים,‬ ‫ובשאר הוא במדריד.‬
‫אבל את פה כבר שנה?‬ ‫-כן. נכון.‬
‫עכשיו שאתה אומר, בפעם האחרונה שדיברנו,‬ ‫הוא סימס לי לפני שטיפס על המטרהורן.‬
‫המקלחת דולפת ואני לא משלמת לאינסטלטור.‬
‫את מתמודדת היטב עם חוסר ודאות, נכון?‬
‫זאת דרך מנומסת לומר שאני לא שמה זין?‬
‫מה עם החברה של החבר שלך?‬
‫היא כבר לא איתו.‬
‫זה מעולה. היא איתך?‬
‫עדיין לא. אבל היא תהיה.‬
‫ואו. שוויצר.‬
‫לא, לפעמים הדברים מאוד ברורים.‬
‫טוב, לא באהבה.‬
‫בדיוק, באהבה אני מפלצת.‬
‫לא, ברצינות.‬ ‫אם את פוגשת מישהו, אין לך חיבור?‬
‫כן. העניין הוא שאני בדרך כלל טועה.‬
‫אני אף פעם לא טועה. אני פשוט יודע.‬
‫בדייט הראשון?‬ ‫-בנשיקה הראשונה.‬
‫יש לך חוצפה.‬
‫למה?‬ ‫-אם רצית לנשק אותי, יכולת להגיד את זה.‬
‫אני לא רוצה לנשק אותך. לא!‬ ‫-בטח שכן!‬
‫בחור פיקח.‬ ‫עוזר לי לעלות על הפיגומים, קונה לי בירה...‬
‫אני?‬ ‫-תפסתי אותך!‬
‫ומספר לי סיפור.‬ ‫-זה לא סיפור.‬
‫איזה חמוד!‬
‫נכון? קדימה, תוכיח לי את זה.‬
‫בסדר.‬
‫נו?‬
‫כלום.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫כלום. מוזר מאוד, זה אף פעם לא קרה.‬
‫תני לי לנסות שוב.‬
‫קדימה, תנסה.‬
‫שום דבר.‬
‫אני מניח שכשאתה מוצא את אהבת חייך, זהו זה.‬
‫זה נגמר לנצח.‬
‫ואו. ומסתבר שאני אהבת חייך.‬
‫לא...‬ ‫-כאילו, אני מחבבת אותך, אבל...‬
‫לא...‬
‫יש לי פחד מסוים ממחויבות.‬ ‫תראה, הקטע הזה מדהים.‬
‫כל מה שאתה עושה. ואו.‬ ‫-לא, זו לא את.‬
‫זו לא את.‬
‫זהו. זה נגמר.‬
‫תודה.‬ ‫-מה?‬
‫תודה!‬ ‫-על לא דבר.‬
‫תודה!‬
‫רוברטו...‬
‫היי, מה קורה?‬ ‫-למה אתה כאן?‬
‫זה לא הצמח האהוב על לוסיה?‬
‫קל לגדל אותם.‬
‫מה קורה, אחי? מה שלומך? התקשרתי אליך הרבה.‬
‫אל תשקר. התקשרת אליי פעמיים.‬
‫סליחה, לא הייתי מוכן לדבר.‬ ‫-לא, אני מצטער. הייתי מאוד עסוק.‬
‫מצבי רע. אני לא מצליח להתגבר על זה.‬
‫אני לא יכול להתרכז בעבודה,‬ ‫אני לא ישן... לעזאזל.‬
‫כן, אחי, כל הפרידות טראומטיות בסוף.‬
‫שלך לא.‬ ‫-ברור שכן, עבור האדם השני.‬
‫אולי ניסע בסוף השבוע? בוא ניסע לאן שהוא.‬ ‫-לאן?‬
‫לגרנדה.‬
‫נסענו כשאמאיה עזבה אותך, זוכר?‬
‫כן, זה לא היה רע, אבל...‬
‫וזה יהיה אפילו יותר טוב.‬
‫עכשיו זה לא הזמן. נארגן את זה בקרוב, טוב?‬
‫אני נפגש עם מישהו.‬
‫עם מי?‬ ‫-בחורה.‬
‫אסתר?‬
‫קדימה, אחי!‬
‫סליחה, אני פשוט כל כך עסוק.‬
‫בסדר. שכח מזה.‬ ‫-אני עסוק.‬
‫תזכור להרחיק את הצמח מהשמש...‬
‫חכה!‬
‫רובר, בבקשה, חכה!‬ ‫-זה הקש האחרון!‬
‫לפחות חיכית עד שנפרדנו.‬ ‫-התנשקנו בערב של הארוחה.‬
‫עדיין היינו יחד.‬
‫לא התכוונתי שזה יקרה.‬ ‫ראיתי את זה. זו היא!‬
‫היא אהבת חיי.‬
‫אתה צריך להבין את הקטע שלי.‬ ‫-הקטע שלך?‬
‫אתה חושב שאני אידיוט?‬
‫די לשקר, למען השם!‬
‫תמיד האמנת לי.‬ ‫-זרמתי עם זה.‬
‫חשבתי שזה מצחיק.‬
‫והיינו חברים.‬
‫רגע.‬
‫עכשיו גם לי יש חיזיון.‬
‫אני רואה שתמיד היית חרא.‬
‫ושאני מטומטם.‬
‫הדבר הכי עצוב הוא שתאמלל אותה, כהרגלך.‬
‫רוברטו טעה.‬
‫התקופה לאחר מכן הייתה המאושרת בחיי.‬
‫יש לך בקלה?‬
‫בלי עצמות כדי שיהיה מוכן לצלייה.‬
‫כן, בסדר.‬
‫תירגעי, אין לי הרבה בגדים.‬ ‫-כן?‬
‫לא, אל תסתכלי.‬ ‫-שים את זה!‬
‫תן לי קצת.‬ ‫-גמרת את זה, נכון?‬
‫מה את עושה?‬
‫תן לו לראות את זה.‬ ‫-לא.‬
‫הוא נראה חי.‬
‫אידיוט...‬
‫מה קרה?‬ ‫-כלום, תירגעי, זה תחת שליטה.‬
‫להירגע? סגור את הברז!‬
‫אנחנו חולקים בגדים?‬
‫שלום!‬ ‫-שלום.‬
‫יש לנו ספטיפיליום חדש!‬ ‫-נפלא.‬
‫היי, זה יום מקסים...‬
‫נלך לתערוכה במוזאון?‬
‫את לא תאהבי אותה.‬
‫למה? לא אמרתי לאיזו מהן.‬
‫מגריט. היא תשעמם אותך עד מוות, באמת.‬
‫למישהו יש מצב רוח, לא?‬
‫סליחה, מותק, זה מהעבודה.‬
‫רק שנייה.‬
‫היי, קרלה.‬ ‫-קראתי שוב את הספר של סונסולס.‬
‫יכול להיות קלאסיקה, לא?‬ ‫-בהחלט קלאסיקה.‬
‫אתה זוכר שהרגשת שקראת את זה אלף פעמים?‬
‫אני אוהבת את השער!‬ ‫-אני שמח.‬
‫יש לי עוד 3,000 במלאי ואת תשלמי על כולם.‬
‫למה?‬ ‫-למה? זו גנבה ספרותית!‬
‫גנבה?‬ ‫-העתקת מחמישה ספרים לפחות.‬
‫נו, בחייך! מה אתה אומר?‬
‫את חושבת שאני אידיוט?‬
‫העניין הוא שאתה לא מאמין בי.‬
‫אל תשחקי את הקרבן.‬
‫בטח! לכן ניסית להחתים את דונייטה.‬
‫ניסיתי להחתים את דונייטה כי הוא מוכר.‬ ‫אני יכול לעבוד איתו, הוא לא בעייתי.‬
‫לא, דונייטה בלתי נסבל.‬ ‫-לפחות הוא לא מעתיק.‬
‫השמוק הזקן הזה מעתיק מעצמו כבר 20 שנה.‬
‫סונסולס, באמת נראה לך שאפרסם את זה?‬
‫לא.‬
‫כמובן שהעתקתי.‬
‫אבל אין לי מושג מה קורה אצל הצעירים.‬ ‫-אז למה לכתוב על זה?‬
‫כי אין לי שום דבר אחר לומר.‬
‫לפני כן, ובכן...‬
‫דברים קרו לי.‬
‫הם קורים גם עכשיו.‬
‫לא, שום דבר מעניין.‬
‫הקהל מחכה לספר שלך.‬
‫ואתה?‬
‫רואה?‬
‫את אומרת שלא קורים לך דברים?‬ ‫לה קורים הרבה דברים.‬
‫מי זו?‬ ‫-היא נודדת בעולם, רואה אנשים ונכנסת לצרות.‬
‫ואכלתי פנגולין.‬ ‫-מה?‬
‫היא לא משפיענית, נכון?‬
‫אין מצב, אני לא טובה בדיבור מול מצלמה.‬
‫ובכן, אני אריאנה, המוזה שלך.‬
‫אהבתי את הז'קט.‬
‫אהבת?‬ ‫-כן.‬
‫אני ממש אוהבת את הבית שלך.‬
‫הפתעה.‬
‫מה קרה?‬
‫כלום.‬
‫אמרת "הפתעה"?‬
‫לא.‬
‫למה?‬ ‫-סתם.‬
‫למה אתה עומד שם? ארוחת הערב בסלון.‬
‫הפתעה!‬
‫"היום יום הולדת‬
‫"היום יום הולדת לחבי"‬
‫לא! אתה חייב... משאלה!‬
‫לחיים. קדימה.‬ ‫-הפנים שלך, גבר!‬
‫לא ציפית לזה, נכון?‬ ‫-בכלל לא.‬
‫טוב, יש לנו עוד הפתעה קטנה בשבילך.‬
‫בשבילך.‬
‫לא הייתם צריכים.‬
‫מזל טוב, בוס.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫- יומן מגדל התרנגולות -‬
‫לא התכוונו לבזבז את הכסף שלנו.‬ ‫-יש לו עלילה מרתקת.‬
‫בכיתי כשהם גרסו את האפרוח.‬ ‫-גם אני.‬
‫דרמטי.‬ ‫-מבריק.‬
‫אהבתי את זה, לו. תודה רבה.‬
‫לא ידעת, נכון?‬
‫לא.‬ ‫-בטח...‬
‫טוב, כן, ידעתי.‬
‫ראיתי את המכונית של רובן בפינה.‬
‫ברצינות?‬
‫אמרתי להם לא לחנות פה. יש חניון ליד.‬
‫זה לא משנה.‬
‫זה היה מקסים, באמת.‬
‫היי.‬
‫מזל טוב.‬
‫הופה!‬
‫בואי נראה.‬
‫שני כרטיסים למרקש. שמעתי אותך אומר לרוברטו‬
‫שזה המקום האהוב עליך‬ ‫כי נסעת לשם עם הורייך.‬
‫אני אוהב את זה.‬
‫מה?‬ ‫-ידעת מה זה?‬
‫אני? לא.‬
‫ידעת. אני רואה את זה על הפנים שלך.‬ ‫-איך יכולתי לדעת?‬
‫אתה בודק את הטלפון שלי?‬ ‫-לא!‬
‫אז אני צפויה. אני קוץ בתחת?‬
‫השתגעת? מעולם לא הייתי מאושר יותר.‬
‫זה מה שאתה תמיד אומר,‬
‫אבל נראה שבכל פעם‬ ‫שאנחנו עושים משהו, זה כאילו...‬
‫כאילו מה?‬ ‫-כאילו ידעת מה יקרה.‬
‫אל תהיי מגוחכת.‬ ‫-אני אף פעם לא מפתיעה אותך.‬
‫מי רוצה הפתעות?‬ ‫-כולם.‬
‫לא. את יודעת מה מפתיע?‬
‫התקפי לב.‬ ‫-חבי, זה חשוב לי, באמת.‬
‫קשר מונוטוני לא עובד, אני יודעת מניסיון.‬
‫הקשר שלנו משעמם?‬ ‫-לא, אבל אתה חושב שאני משעממת.‬
‫אני לא אהיה קוץ בתחת.‬
‫בואי ניסע למרקש.‬
‫לא ישנתי ב"לה מאמוניה" שנים.‬ ‫-איך ידעת שהזמנתי את "לה מאמוניה"?‬
‫כי יש לך טעם נפלא?‬
‫קראי לזה אינטואיציה.‬ ‫חוץ מזה, במרקש עושים תמיד אותו הדבר, לא?‬
‫נסתובב בשוק,‬ ‫נתמקח על שטיח שאוכל לקנות ב-100,‬
‫אבל את תגרמי לי לשלם 200,‬ ‫כדי לוודא שתקבלי אותו.‬
‫אני אמליץ על הקוסקוס הכי טוב,‬
‫את לא תקשיבי ותזמיני סלט קיסר.‬
‫סלט קיסר במרקש?‬
‫הרוטב יגרום לך להיות חולה‬ ‫ונבלה את הטיול במלון.‬
‫ובשדה התעופה את תקני מגזין רכילות.‬
‫הנסיכה מה שמה נפרדה מהחבר שלה.‬
‫אם אתה לא רוצה לבוא, פשוט תגיד.‬ ‫-אני רוצה.‬
‫אבוד לך, אסע עם אסתר.‬ ‫-זו מתנה שלי.‬
‫תקשיב, חצי מהזמן שלנו יחד הסתתרנו מרוברטו,‬
‫ובחצי השני היינו בלתי נפרדים.‬
‫אולי קצת מרחב יעשה לנו טוב.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫כל מה שהרווחתי בעציצים הפסדתי בגינה,‬
‫כי חסה היא בלתי צפויה.‬
‫נכון, חסה היא בלתי צפויה.‬
‫אבל אני רוצה למצוא משהו קצת יותר פואטי.‬
‫בטח.‬ ‫-זה יכול להיות משהו כמו...‬
‫"חוסר הוודאות של הטבע הוביל אותי לכאוס."‬
‫כן? את אוהבת את זה?‬
‫זה בדיוק זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫והסיפור שהייתי ראש עיר.‬ ‫-כן.‬
‫"ראש עיר באוסטרליה."‬
‫טוב, בעיירה קטנה מאוד,‬ ‫לשם הבאתי את החגיגות מספרד‬
‫וכמעט שרפתי את העיר.‬
‫באמת?‬ ‫-אני נשבעת!‬
‫אז, "פירומנית באוסטרליה".‬
‫אני לא חושבת שהם יתנו לי לחזור.‬ ‫-אני לא מופתעת.‬
‫שיט, אני צריכה ללכת לתאטרון.‬ ‫-אני אקח אותך.‬
‫נהדר. תראה את זה סוף סוף.‬
‫טוב, הבחורה הזאת היא משהו אחר.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-אני שמח שחיבבת אותה.‬
‫גם אתה מחבב אותה.‬ ‫-לא.‬
‫יש לי חברה.‬
‫מה?‬
‫כלום.‬ ‫-נלך?‬
‫תודה, סונסולס.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫מחר אספר לך על פרו והדולפינים המתים, בסדר?‬
‫בסדר, טוב.‬ ‫-אני מקווה שזה הולך טוב.‬
‫להתראות.‬
‫אז, "פרו וה..."‬
‫חבי!‬ ‫-מותק! איך מרקש?‬
‫הלו?‬
‫אני לא יכולה... זהירות עם האופנוע!‬
‫אני לא ממש שומעת אותך, אנחנו בשוק פשפשים.‬
‫לוסיה?‬ ‫-תקשיב...‬
‫בסוף תשמע... אנחנו בשוק פשפשים.‬
‫מה?‬ ‫-שטיחים!‬
‫אני אוהבת את זה.‬ ‫-אתה שומע אותי?‬
‫מטורף שם, נכון?‬
‫חבי, אני לא שומעת אותך.‬ ‫-250.‬
‫חמישים.‬
‫מה? חמישים? רגע. חבי, אני אחזור אליך.‬
‫לא, חייבים להתמקח, חייבים... 50.‬
‫בשבילך, ורק בשבילך...‬ ‫-כן.‬
‫מאתיים ואני אתן גם את הקטן.‬ ‫-200 זה טוב מאוד.‬
‫מאה?‬ ‫-את משפילה אותו.‬
‫אני לא. ככה זה עובד.‬
‫בשבילך ורק בשבילך, 100 אירו, קדימה. 100.‬
‫מעולה!‬
‫שוקרן. מעולה. אני מתה עליו.‬
‫בסדר, נחשוב על זה. בסדר? תודה.‬
‫גברת, אין יותר טוב מזה. אין יותר טוב בשוק.‬
‫בראבו!‬
‫להתראות.‬
‫זה מתאים לך.‬
‫אבל מה עשית?‬
‫ההופעה?‬
‫הצגתי לך אותה בבר, זוכר?‬ ‫-זה לא קרה בבר.‬
‫זה נכון שעשיתי כמה שינויים.‬
‫לא אהבת את זה?‬ ‫-זה נשטף, נכון?‬
‫ממה עשוי הדם הזה?‬ ‫-דם.‬
‫מה?‬ ‫-את מטורפת.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫כל כך משוגעת. מטורפת על כל הראש.‬
‫אתה רוצה עוד דם? תן לי את זה.‬
‫תן לי לראות.‬
‫רגוע.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫סליחה.‬
‫-אבל...‬
‫ש לך חברה, נכון?‬ ‫-כן, אני מצטער. סלחי לי.‬
‫באמת, אני מצטער. אני לא...‬
‫אני ממש לא מבינה.‬
‫אני לא יודע.‬ ‫איתה, אני רואה הכול בבירור וזה בסדר,‬
‫ואיתך אני לא, וזה גם בסדר.‬
‫בטח.‬
‫אתה רק צריך להחליט, נכון?‬
‫אני לא יודע.‬
‫טוב, אני יודעת.‬
‫אל תדאג, אני אעזור לך.‬
‫תפסיק להיות זבל.‬
‫אם היה ספק כלשהו, הכול הוחלט באותו לילה.‬
‫חשבתי על כל הזמן שחיכיתי‬ ‫עד שלוסיה תיכנס לחיי.‬
‫- ללוסיה. לחיי... -‬
‫עכשיו שהיא פה, לא אאבד אותה.‬
‫רציתי להפתיע אותה,‬
‫סוף סוף לגרום לדונייטה לחתום על ספר.‬
‫לפגוש אותו היה הדבר הראשון שעשינו יחד.‬
‫חשבתי שיהיה נחמד... אלוהים!‬
‫שפכתי עליו דם,‬ ‫הצגתי לו את החבר שלי לשעבר, קניתי לו בירה,‬
‫לקחתי אותו לסיבוב בכל מדריד,‬
‫הראיתי לו את הפיגומים שלי...‬ ‫אני ממש לא בסדר.‬
‫זאת אומרת, קדימה...‬
‫קדימה, אריאנה,‬
‫מתי בחיים רדפת אחרי מישהו?‬
‫תגידי לי. בחיים לא!‬
‫אל תעשי את זה.‬ ‫-לא. אז מה?‬
‫אני לא רודפת אחריו.‬
‫מה אנחנו עושות כאן?‬
‫אנחנו כותבות ספר,‬
‫והאם הספר הזה במקרה עוסק באהבה‬ ‫או מזכיר אותה?‬
‫לא. הספר עוסק ב...‬
‫משהו אחר.‬
‫הספר הוא על...‬
‫על מה הספר, סונסולס?‬
‫על מה הוא?‬
‫באופן כללי? ספציפי?‬
‫הספר הוא‬
‫על...‬
‫טוב, כל מה שדיברנו עליו.‬
‫ובכן, על בחורה שמטיילת בעולם ו...‬
‫ובכן, היא עבדה כמלצרית, כנהגת מונית,‬
‫היא טיפלה בקופים במלבורן...‬ ‫-כן.‬
‫...ועשתה הרבה דברים שלא אכפת לי מהם בכלל.‬
‫מה?‬ ‫-סלחי לי.‬
‫לא...‬ ‫-לא, כאילו...‬
‫כבר חוויתי את כל מה שאת מספרת לי.‬
‫אני אוהבת אותך, סונסולס,‬ ‫אבל לא הפגנת מול האפיפיור.‬
‫לא, לא עשיתי את זה. זה נכון.‬
‫אבל אני עצלנית מדי‬ ‫לחשוב אפילו לעשות זאת.‬
‫נכון.‬ ‫-אני כבר לא בשלב הזה,‬
‫אני בשלב אחר של החיים, ב...‬ ‫-ו...‬
‫אז תגידי לי, איפה את?‬
‫טוב, למשל, כשאני מתחילה לכתוב,‬
‫אני מרגישה חסומה כי במקום לכתוב,‬
‫אני מתחילה לקנות דברים באינטרנט,‬ ‫דברים שאין לי בהם תועלת בכלל,‬
‫דברים שאני מחזירה כי אני מרוששת.‬
‫אני כזו אידיוטית.‬
‫קורה לי עוד דבר נורא, כי כשאני יוצאת,‬
‫אני משתכרת, כי אני אף פעם לא שותה.‬
‫ואז אני שותה משקה אחד‬ ‫וזה נראה כאילו שתיתי 20.‬
‫אני לא יודעת...‬
‫אני רוצה ללכת למקום כלשהו לפגוש אנשים‬
‫שהם לא האנשים שאני מכירה.‬ ‫כותבים, מוציאים לאור...‬
‫כל כך נמאס לי מזה.‬
‫אני מחבבת מישהו.‬
‫סליחה.‬
‫בחור רומני ממש נחמד.‬
‫הוא...‬ ‫-כן.‬
‫אבא שלי השאיר לי בית בהרים.‬
‫אני מגיעה לשם לפעמים בסופי שבוע‬ ‫כי אני משפצת אותו,‬
‫והוא עוזר לי.‬
‫אני לא מבינה מילה ממה שהוא אומר,‬
‫וגם הוא לא מבין מילה ממה שאני אומרת.‬
‫והדבר היחיד‬ ‫שאנחנו מדברים עליו הוא קיר גבס.‬
‫יום אחד הגעתי והוא בנה את השירותים במטבח.‬
‫"בבקשה, לפחות תבנה לי מדף קטן לטוסטר."‬
‫לא, באמת, אני...‬
‫אני פשוט לא רוצה להיות סופרת מקוללת.‬
‫הדבר היחיד שאני רוצה זה להפסיק להיות דמות‬
‫ולהיות אישה נורמלית, אישה מאושרת.‬
‫מה את עושה?‬
‫מה יש? מה את עושה?‬
‫היי, לקח לי נצח לרשום את ההערות האלה.‬
‫לא, אל תעשי את זה. בבקשה...‬
‫זה מה שאת צריכה לכתוב.‬
‫אלה מאיתנו שהיו בגיהינום‬
‫מזהים זה את זה במבט אחד בעיניים.‬
‫ורוברטו מולינה הוא...‬
‫רוברטו,‬
‫אתה גיבור.‬
‫איך אתה מרגיש כשאתה נוסע למדינה מתפתחת?‬
‫טוב, הרבה אחריות, נכון?‬
‫כי כמובן, עקבים יבשים, יבלות‬
‫או, חס וחלילה, דורבן בעקב...‬
‫אלה דברים מאוד מעצבנים, כאן ובקמבודיה.‬
‫אז אני יכול לומר בביטחון‬
‫שכפות הרגליים מפסידות בגדול‬ ‫בשיתוף הפעולה הבינלאומי?‬
‫אין ספק בכך. כן.‬
‫כמובן, כשעליך לצעוד 15 ק"מ לבאר הקרובה,‬
‫איך תעשה זאת? על הידיים? לא.‬
‫לגמרי.‬
‫שאלות?‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫איך הפכת מפודיאטור פשוט‬
‫לסמל של שיתוף פעולה בינלאומי?‬
‫טוב, זה לא כזה סיפור...‬
‫סליחה. כן.‬
‫היו לי חיים נוחים מאוד,‬
‫עם המרפאה שלי, החברה שלי.‬
‫שילמתי מקדמה על דירה, כן.‬
‫אבל הם שברו לי את הלב.‬
‫כן, אהבה הרסה יותר חיים מנפאלם.‬
‫רוברטו, אתה יכול לספר לנו מה קרה?‬
‫חברה שלי עזבה אותי בשביל חברי הטוב.‬
‫טוב, אם אפשר‬ ‫לקרוא למישהו כזה "חבר", כמובן.‬
‫כן. שלום, מה שלומך?‬
‫יש לי מחשבה ולא שאלה.‬
‫כשהזוג מוצלח, שום דבר לא יכול לשבור אותו.‬
‫נחמד. זה נחמד, לא? כן.‬
‫מה שלא נחמד‬
‫זה שחברה שלך מזדיינת עם החבר הכי טוב שלך‬ ‫במשך חודשים מאחורי הגב שלך.‬
‫אולי, אני לא יודע.‬ ‫אגיד את זה פשוט...‬
‫אולי הייתם עוד ביחד‬
‫אם היית מקשיב לה במקום להיות כזה זבל.‬
‫עמדנו להתחתן!‬ ‫-היא לא רצתה להתחתן.‬
‫אמרת שכן!‬ ‫-לא, אתה הבנת לא נכון!‬
‫טוב, התוכנית שלך יצאה מעולה.‬ ‫-אני ממש מצטער!‬
‫פעלתי לא נכון.‬
‫אסור היה לי לשקר.‬
‫אבל הדבר האחרון שרציתי היה לפגוע בך.‬
‫אני מצטער.‬
‫ובכן...‬
‫בסך הכול, מצבי די טוב מאז, למען האמת.‬
‫אני רואה.‬
‫אני נוסע הרבה, אני עוזר לאנשים...‬
‫אבל אני עוד אוהב אותה.‬
‫לכן אני שמח שהיא מאושרת איתך.‬
‫כן.‬ ‫-מה כן?‬
‫אתה מתכוון לזרות לי מלח על הפצע?‬ ‫-רק רציתי חתימה.‬
‫סלח לי.‬
‫בוא הנה.‬
‫- מונית‬ ‫בשירות -‬
‫- ללוסיה. לחיי שנים רבות באי הידרה. -‬
‫אהובתי.‬ ‫-שלום!‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫איך היה?‬
‫טוב.‬
‫מה?‬
‫כלום.‬
‫ספרי לי.‬
‫ובכן...‬
‫יודע מה קרה ביום הראשון?‬
‫מצאתי שטיח יפה בשוק,‬
‫וכשהורדתי אותו למאה אירו,‬
‫הלכתי משם כי לא רציתי אותו.‬
‫ואז, ביום השני, מצאנו בר נוראי,‬
‫מגעיל,‬
‫ורציתי להזמין סלט קיסר‬ ‫כי היה לי חשק מטורף.‬
‫אתה יודע מה קרה?‬ ‫-שלשול.‬
‫לא הזמנתי.‬
‫אבל אסתר כן.‬ ‫-שלשול.‬
‫היא הייתה בסדר. הוא היה טעים.‬
‫אבל אני לא אכלתי את סלט הקיסר שלי.‬
‫סליחה, הרסתי לך את הטיול.‬ ‫-לא.‬
‫זה היה הטיול הכי טוב בחיי.‬
‫אני לא מבין.‬
‫טוב, כן, ביום השלישי אמרתי,‬
‫"תראי, די, שילך לעזאזל.‬
‫"אני אעשה מה שאני רוצה,‬ ‫בלי לשמוע אותך בראש שלי כל הזמן."‬
‫מלא דברים קרו.‬
‫שדדו אותנו.‬
‫אסתר...‬
‫אסתר התגלגלה במורד דיונה‬
‫ונקעה את הרגל.‬
‫עשיתי אמבטיות בוץ, שהתברר שהוא לא בוץ.‬
‫מה הוא היה?‬ ‫-אל תשאל. דוחה.‬
‫אבל במטוס הביתה נשפכנו מצחוק.‬
‫זה היה מדהים.‬
‫טוב, רגע, דרך אגב.‬
‫הנסיכה התארסה לחבר שלה.‬
‫אני שמח שנהנית כל כך.‬
‫זה קל כשאתה זורם.‬
‫אני הולכת להתקלח, בסדר?‬
‫מחר אני מזיזה את הספות האלה,‬
‫כי הבית הזה צריך שינוי.‬
‫שכחתי לספר לך, ראיתי את רוברטו.‬
‫ראיתי את רוברטו.‬
‫הוא השתנה מאוד.‬
‫הוא נראה שונה.‬
‫באמת?‬
‫נוכל להיפגש איתו ולפתור את העניינים, כן?‬
‫בסדר.‬
‫אני כל כך עייפה. אני אכבה את האור, בסדר?‬
‫לוסיה, העניינים הסתבכו ואני לא אספיק.‬
‫תיהני עם רוברטו, בסדר?‬
‫נשיקות.‬
‫מה שלומך? היי.‬
‫חבייר בדיוק אמר שהוא לא יספיק להגיע.‬
‫חבייר לא יכול לבוא?‬ ‫-לא.‬
‫אני לא יודעת אם...‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-"אני מצטערת".‬
‫זה נשמע כל כך כן, נוגע ללב.‬
‫כאילו, מעומק הלב.‬
‫אני הולכת.‬
‫זה לא היה רעיון טוב.‬ ‫-לא.‬
‫רציתי לראות אותך,‬ ‫אבל אם אצטרך לסבול את זה...‬
‫מה אתה רוצה שאגיד? "אני מצטערת.‬
‫"אני מרגישה חרא שהתאהבתי בחבר שלך?"‬ ‫אני לא יודעת.‬
‫למשל. זה יותר טוב, נכון?‬
‫סליחה.‬
‫סליחה, אני קצת אבוד בעצמי.‬
‫חשבתי שחבייר יהיה כאן.‬ ‫-כן, גם אני.‬
‫בואי, שבי.‬
‫עדיין לא אמרת שאת מאושרת.‬
‫אני חושבת שיש משהו רציני יותר‬ ‫שאנחנו צריכים לדבר עליו.‬
‫הזקן שלך.‬
‫מה...?‬ ‫-הוא מגניב, לא?‬
‫מה מעשייך?‬
‫מעשיי? שום דבר שדומה למה שעשיתי פעם.‬
‫סגרת את המרפאה?‬ ‫-סגרתי.‬
‫סגרתי אותה והסתלקתי.‬
‫אבל את תאהבי את זה.‬ ‫נחשי לאן אני נוסע בחודש הבא.‬
‫לאן?‬
‫מדגסקר.‬ ‫-מה?‬
‫כן, אני מצטער.‬
‫באמת הלכת ועשית את זה.‬
‫לא התכוונתי להישאר בבית לבד‬ ‫בפנטהאוז המחורבן שראינו. הוא היה נורא.‬
‫גם לא קנית את הדירה.‬ ‫-לא.‬
‫לא, לא קניתי כלום.‬ ‫אני לא רוצה שום מחויבות. האמת שאני עכשיו...‬
‫אז בסדר או לא?‬ ‫-כן, אנחנו בסדר.‬
‫אתה מכיר את חבי.‬
‫ובכן, יש דברים...‬
‫כאילו, לפעמים,‬
‫קשה כל כך להפתיע אותו.‬
‫אם את אוהבת הפתעות,‬
‫הצעתי לך הצעת נישואין שהייתה מפתיעה מאוד.‬
‫בבקשה, אפשר לא להיזכר ביום הזה שוב?‬
‫הייתי משוכנע שזה בסדר,‬
‫שזה יהיה כמו בסרט ואת תגידי, "כן".‬
‫קיבלתי סטירה...‬ ‫-ירדת על ברך.‬
‫לא נכון.‬ ‫-כן, קצת.‬
‫עשיתי צעד.‬ ‫-כן. אלוהים.‬
‫הסטירה בפנים עדיין כואבת.‬ ‫לעזאזל! ואני עדיין נראה כמו אידיוט.‬
‫אלוהים...‬ ‫-תראה,‬
‫זה היה חמוד,‬
‫אבל הזמן לא התאים.‬
‫הזמן לא התאים. לא הזמן הכי טוב, לא.‬
‫אלוהים...‬
‫אני חייבת להשתין.‬
‫אז לכי להשתין.‬
‫אפשר לקבל חיבוק ראוי?‬
‫אני רוצה.‬
‫התגעגעתי אלייך.‬ ‫-גם אני.‬
‫ביליתי חצי מחיי‬ ‫בחיפוש אחר סיפור אהבה נהדר.‬
‫ומצאתי אותו,‬
‫אבל הוא לא היה שלי.‬
‫שלום! רגע.‬
‫בשבילו? תודה.‬
‫תראה מה הוא נתן לך.‬
‫אתם תופתעו מהדברים שאתם יכולים לעשות‬
‫כשאתם לא אובססיביים למצוא את אהבת חייכם.‬
‫אתה שמן.‬
‫- כרטיס טיסה‬ ‫אריאנה מונטאו מונסיה -‬
‫התחלתי ללכת להשקות בשביל יותר מבירה חינם.‬
‫נתראה שבוע הבא?‬ ‫-בטח!‬
‫קראתי ספרי מו"לים אחרים,‬
‫התעניינתי בעבודה שלהם.‬
‫החלפנו דעות.‬
‫ועד מהרה הבנתי...‬
‫שלאף אחד אין מושג.‬
‫- ערפדים במאוטהאוזן 2 -‬
‫והייתי ישר בפעם הראשונה,‬
‫עם עצמי ועם אחרים.‬
‫מוכרי ספרים,‬
‫קוראים ועמיתים יקרים...‬
‫- בית בהרים -‬
‫אמרתי ש"מון פורטה" מצליחה, וזה לא נכון.‬
‫היא כושלת ממש...‬
‫להדפסה.‬
‫והכול באשמתי.‬
‫לא הוצאתי ספר טוב כבר...‬
‫כנראה עוד לא הוצאתי ספר טוב.‬
‫אני באמת חושב‬ ‫שהספר הבא של סונסולס דורן הוא פנינה.‬
‫אני מקווה‬ ‫שנחגוג יחד את ההוצאה של המהדורה השנייה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-הגיע הזמן.‬
‫נו?‬ ‫-הם מחכים.‬
‫אני בא. שים בקרח.‬ ‫-טוב.‬
‫מה שלומך? תודה.‬ ‫-מזל טוב!‬
‫תודה שבאתם.‬ ‫-לא היינו מפספסים את זה.‬
‫יש לנו משהו בשבילך.‬ ‫-כן?‬
‫הפתעה!‬
‫הזמנה לחתונה?‬
‫לא.‬ ‫-בחייך, הזמנה לחתונה?‬
‫זה מהקרן שלי. מימנו כמה כפות רגליים עבורך.‬
‫תודה רבה.‬
‫זה 50 אירו.‬
‫יש לי רק 25.‬ ‫אני אשמור על רגל ימין, בסדר?‬
‫תקשיבו, בבקשה.‬
‫בבקשה, תקשיבו רגע.‬
‫תודה.‬
‫ובכן, הספר הוא הצלחה,‬
‫והנה האיש שאפשר את זה.‬
‫לחבייר יש כישרון.‬
‫הוא הצליח לראות בי‬ ‫משהו שלא ראיתי הרבה זמן.‬
‫סופרת.‬
‫תודה שסבלת אותי...‬
‫נכון.‬ ‫-ובמיוחד על שראית אותי.‬
‫אז קדימה, בואו נחגוג. חבייר משלם.‬
‫לא, הספר משלם.‬
‫תודה.‬
‫תודה לך.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-שמח מאוד.‬
‫וחיי האהבה שלך?‬
‫לקחו הפסקה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫הבאתי לך הפתעה.‬
‫באמת?‬ ‫-תראה.‬
‫היי!‬ ‫-היי!‬
‫חזרת.‬ ‫-מאיפה?‬
‫מאוסטרליה.‬ ‫-לא נסעתי.‬
‫כמובן. לא, לא נסעתי כי...‬
‫כי חשבתי,‬
‫"מה לעזאזל אני עושה שם שוב?" לא התחשק לי.‬
‫אל תדאג, השתמשתי בכסף כדי להפיק פודקאסט.‬
‫אני בסדר.‬
‫אני בטוח שכן.‬ ‫-כן.‬
‫אז...‬
‫אני מקווה שתצליח.‬
‫את כבר הולכת?‬ ‫-כן.‬
‫אם היית פה, היינו נפגשים.‬
‫כן.‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫תראה, חבי, אני...‬
‫האמת היא שאני לא בטוחה‬ ‫לגבי הרבה דברים, אבל...‬
‫אני יודעת כשאני אוהבת.‬
‫איני צריכה לראות את העתיד כדי לקפוץ למים.‬
‫כן.‬
‫טוב, הלכתי.‬
‫ביי.‬
‫היי, אני הולכת. ביי.‬
‫רגע.‬
‫אני אלך איתך.‬
‫לאן?‬
‫אני לא יודע.‬
‫לכל מקום.‬
‫- תרגום כתוביות: ניתאי גת -‬