Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
РЕЙС ДО СТАМБУЛА
Рейс AEN759 зі Стамбула приземлився.
Багаж можна забрати на дев'ятій стрічці.
Рейс AEN759 зі Стамбула приземлився.
Багаж можна забрати на дев'ятій стрічці.
Там нікого немає, але це не страшно.
Дуже вам дякую.
Побачивши її вперше, я відчув щось дивне.
Я був вражений.
Потім голос у мені сказав: «Мехмете, це вона.
Та, яку ти шукав. Далі можеш не шукати».
Якби вона не з'явилася в моєму житті, я б не був там, де є зараз.
Перепрошую!
-Можете мені допомогти? -Що таке?
Це така сама валіза, як у мене, але не моя.
-Точно? Ви подивилися? -Так, я…
-Ви всю стрічку оглянули? -Так.
87-36. Усе на стрічці?
Підтверджую. Усе вивантажили.
-Так. Це все. -Хіба? Усе?
-Мені шкода. -Даруйте.
-Ви шукаєте валізу? -Так.
-Схоже, її забрав дехто інший. -Бачите? Ось.
Тут усе вивантажили. Зверніться до бюро знахідок.
-Це там. Ідіть туди. -То хтось забрав мій багаж?
Ви туркеня?
Безглуздо прозвучало. Ви ж… Ви раптом заговорили турецькою і…
Я бачив вашу валізу,
але був біля охорони й не міг дістатися.
Ви не винні.
Якщо я втрачу валізу, мені кінець.
Заспокойтеся. Той, хто її забрав, зрозуміє, що це не його.
На ній був ваш телефон або адреса?
Мій телефон і гаманець там.
На цій є етикетка?
Так.
-Але стерта. -Дозволите?
Кріс…
Крістофер Луї.
Дуже вам дякую.
Нема за що. Ми її знайдемо, не хвилюйтеся.
Дзвонить.
-Ви зателефонували в «Подарунки дракона». -Алло?
«Подарунки дракона».
Автовідповідач. «Подарунки дракона», а потім китайською. Я не зрозуміла.
Магазин на Мангеттені. Біля Китайського кварталу.
І як мені туди дістатися?
Власне, мені теж туди треба.
Кудись неподалік.
-Якщо хочете, я підвезу. -Ви їдете в Китайський квартал?
Чи просто хочете допомогти?
Та яка різниця?
Ні, ви вже летіли багато годин. Дякую.
-Я впораюся. -Мені не важко.
Я відвезу вас туди, усе владнаємо і піду своєю дорогою. Без проблем.
Коли я його вперше побачила, здавалося, наче ми вже знайомі.
Ви вже й не раді, що вплуталися.
Ні. Я сам бував у таких ситуаціях.
Знаєте таке відчуття: «Схоже, у нас із ним буде історія»?
Таке ось було.
Ходімо.
Іноді я замислююся, яким би було моє життя,
якби я тоді його не зустріла, не поїхала з ним.
Я вас висаджу за кілька домів від Китайського кварталу. Там перекрито.
Гаразд.
-Добре? -Так.
Якось воно знайомо, наче я тут вже була.
Мабуть, через сотні фільмів, які я бачила.
Так, після стількох це нормально.
-Ось це місце. -Тут?
Вітаю. Це ваша валіза?
-О! Так! -Вибачте.
Так, валіза мого чоловіка!
Слава Богу!
Ні, чекайте! У вашого чоловіка її валіза. Де він?
Що вони кажуть?
Привіт. У вашого чоловіка наша валіза.
Вона того самого кольору.
Він її взяв в аеропорту. Де він? Ви розумієте?
Подзвони татові. Вони хочуть свій багаж.
Твій батько? Подзвони батькові.
Так. Дякую.
Дякуємо.
Алло? Тут привезли твою валізу.
Де ти?
Гаразд. Де? Добре, бувай.
Готель «Маршалл Сіті».
Мій чоловік там.
-Ваш багаж там. -Добре.
Що тепер?
Поїдемо в той готель.
-Та ти вже втомився. Не треба. -Дурниці. Ми стільки проїхали.
Я тебе не кину, доки не знайдемо.
Хоча я трохи зголоднів. Візьмемо щось?
Добре.
-Прошу. -Дякую.
-Привіт. -Вітаю. Брецель і хот-дог, будь ласка.
Запиши на мій рахунок.
А, ясно. Ти придумала гарний спосіб оплатити собі подорож до Нью-Йорку.
Вибачте.
Так. Я приїхала в Нью-Йорк обдурювати незнайомців, щоб шукали мій багаж.
Не треба нікого обдурювати.
Є мільйони хлопців, готових пригостити тебе вечерею.
Це комплімент?
Ні. Звісно, ні.
Ти зі мною фліртуєш?
-Точно ні. Я одружений. -А, добре.
-Ти не подумай. Я теж одружена. -То й добре.
ГОТЕЛЬ «МАРШАЛЛ СІТІ»
Вітаю в готелі «Маршалл Сіті».
Чим можу допомогти?
Добридень. Ми шукаємо пана Чана.
Він тут? Чи, може, він залишав таку валізу?
А, Чан! Він щойно дзвонив.
Сказав, що приїде вранці з вашою валізою.
Завтра? Та ну.
Ви можете йому передзвонити? Валіза потрібна зараз.
Пробачте, я не маю його номера.
Гаразд. Ви б не могли лишити це тут?
Але не віддавайте, якщо не привезе мою.
Звісно.
І можна мені кімнату?
Звісно, дорогенька.
-Ти лишишся тут? -А який у мене вибір?
Ти впевнена? Можна пошукати інше місце.
Я дам вам свою найромантичнішу кімнату,
в якій Мерилін Монро якось зупинялася з Артуром Міллером.
-Не може бути! -Паспорт, будь ласка.
Прошу.
Джон Леннон?
Так, який чоловік.
Дякую.
-Відпочивайте. -Дякуємо.
Звісно.
Тепер я тебе відпускаю.
-Дуже тобі дякую. -Так, час прощатися.
Іди до своєї подруги. Я тебе затримала.
Ні, мені було приємно. Я маю за це подякувати.
Гаразд. Повеселися в Нью-Йорку.
Взаємно. І щасти тобі зі співбесідою.
Дякую.
-Радий знайомству. -І я.
А можна твій телефон…
А якщо він завтра не привезе твою валізу?
Не знаю.
Що ти пропонуєш?
-Перепрошую. -Так?
Можна мені ще одну кімнату?
Чудово.
Отже, кімната Джона для цього прекрасного хлопця.
Дякую.
Ти впевнений?
Паспорт, будь ласка.
Я подолав такий шлях. Треба заночувати в кімнаті, в якій зупинявся Джон Леннон.
Дякую.
Мене звати Роуз.
Можна переконливо порекомендувати вам наш джаз-бар на даху?
-Так. -До речі, найкращий у Великому яблуці.
Добре. Дякую, Роуз.
-Із задоволенням. -Дякую.
Я вип'ю на даху. Оскільки вона дуже рекомендувала.
Приєднуйся.
Ні, я краще пас.
-Чому? -Мені б відпочити.
Щось не так?
Нью-Йорк, дах, напої разом…
І що?
Це була б велика помилка.
Яка ще помилка? Ми вип'ємо, та й усе.
Якщо я піду з тобою випити,
що скаже твоя дружина?
Про що ти?
Моя дружина щось має сказати?
Не знаю. А має?
Я не знаю.
Ні.
Запевняю, я не з тих, хто зраджує дружину. Ні.
Пусті слова.
Ні, якщо ти в собі впевнений.
У мене дійсно немає інших намірів.
Я буду нагорі, питиму. Можеш приєднатися.
У тебе немає, розумію. А якщо інші наміри є у мене?
Привіт.
САМАНТА
МЕРИЛІН
Алло, Роуз. Потрібна допомога.
Ви знаєте, де неподалік можна купити одяг?
Але заплатити можу тільки завтра, коли приїде багаж.
-Привіт, друже. Чого тобі? -Вітаю. Можна води?
Вибач, що?
-Води. Цього. -А, води. Звісно.
Так, вода.
-Тримай, друже. -Ні, пробачте. Мені пляшку.
Пляшку? Зараз.
-Ось, Друже. -Дякую.
Прошу.
-Рок-зірка, і п'є воду? -Я чекав на тебе.
Якби знав, що ти одягнешся, теж би одягнувся.
Де ти це взяла?
Унизу. Вона неймовірна.
Стільки всього продає.
-Тобі варто подивитися, що у неї є. -Чудово.
Ти здаєшся щасливою.
-Буду щасливіша, коли вип'ю. -Авжеж.
-Вітаю. -Привіт.
-Ви зовсім як рок-зірка. -О, дуже дякую.
-А у вас гарна зачіска. -Дякую. Чого бажаєте?
Є пропозиції?
-Так, у нас класні «Маргарити». -Чудово, давайте.
Прекрасний вибір. Пане, а ви чого бажаєте?
-Пиво, будь ласка. -Пиво. Бочкове чи пляшка?
-Пляшка. -Пляшка.
-Тримайте. -Дякую.
На здоров'я.
То дизайном чого саме ти займаєшся?
Починала з прикрас. Тепер аксесуари для волосся, прикраси для наречених.
Я співпрацювала з брендом у Мілані, потім у Лондоні.
-А тепер я тут. -То ти дуже майстерна.
Я на цьому не розуміюся, але…
Прошу.
-Смачного. -Дякую.
Будьмо.
Мені захотілося назвати тебе Раяном.
Раяном?
Ну добре. Мене влаштовує.
А як мені називати тебе?
Саманта.
Саманта?
-Будьмо, Раяне. -Будьмо, Саманто.
Раяне, чому б нам не домовитися?
Ми разом до завтра, до багажу.
І більше не зустрінемося. Ні дзвінків, ні соцмереж.
-Навіщо нам це? -Щоб розважитися, розслабитися.
Інакше в наших головах роїтимуться думки.
Що ж, ти цікава жінка.
Вибач.
Чудово бути без телефону.
Раджу спробувати.
Домовилися.
-За зустріч, Раяне. -За зустріч.
Саманто.
Ми разом десять років. А ви?
Ми разом…
з коледжу.
-Діти? -Немає.
Але…
Я хочу дітей. Хочу бути батьком.
А у тебе є?
Я ще не готова.
Ми ледве самі справляємося, які діти? Є речі, які я хочу зробити до них.
Якщо чоловік згоден, то й гаразд.
Не думаю, що він згоден.
Коли у вас довгі стосунки,
не зрозуміло, любов це чи звичка. У тебе були подібні думки?
Якщо ти так кажеш, у тебе проблема.
Чому?
Якщо когось справді кохаєш…
сумнівів не буде.
У стосунках не варто сумніватися.
Як на мене.
Я не згодна. Не думай, що це вже твоє, лежить у кишені.
Тобі ніколи не набридало роками бути з однією жінкою?
Ні.
Та облиш.
Тобі однозначно набридло. Тому ти приїхала в Нью-Йорк сама.
Щоб бути креативною, я маю відмовлятися від рутини.
Досліджувати міста, зустрічатися з людьми…
І мабуть,
мені необхідно пам'ятати, що у мене є варіанти.
А чому ти приїхав сам?
Я приїхав випустити пару.
Думав, тут буде добре.
-То випустімо пару. -Так! За випускання пари.
Будьмо.
Оце інша річ.
Вірність переоцінена.
Серйозно?
-Ти ніколи не зраджував дружині? -Ні.
Ну ж бо, Раяне. Розповідай.
Ти мене більше не побачиш. Ти в безпеці.
-Ти мені не відповів. -Відповів, але ти не прийняла відповідь.
-Дякую. -Смачного.
Якби я хотів зраджувати, я б не одружувався.
Якби мені захотілося зрадити, я б одразу розлучився.
Якщо ти щасливий, якщо кохаєш партнера, і більше того, поважаєш,
про зраду не може йти мови. Ось так.
Що ще?
Нічого.
-Що ти маєш на увазі? -У тебе є ще якісь кліше?
«Закохані не зраджують. Зрадники не кохають». Викладай усі.
-Тоді почнемо говорити. -Мені немає сенсу тобі брехати.
Саме так. Не треба нервувати.
Так, теоретично, одружуються не для зрад.
Але буває час, коли ти втомлюєшся від себе, від роботи,
від місця, де живеш, від свого одягу…
Наші стосунки не працюють, бо ми себе обманюємо.
Якби ми в стосунках почувалися вільними, не було б потреби зраджувати.
Не відчувалося б як у в'язниці.
Може, не варто винити шлюб у всіх невдачах стосунків?
Що думаєш? Може, валити вину на інших простіше?
Особливо коли більше не кохаєш партнера
і бракує сміливості це сказати.
Життя надто коротке, щоб бути у стосунках без кохання.
Ти палиш?
Іноді. Коли вип'ю. Власне, я кинула.
Зрозуміло.
Бар треба було зробити тут. Ти поглянь.
Пам'ятаєш у нашому дитинстві недільні кіновечори?
Показували цю частину Нью-Йорку.
Усе так, як мріяв я
Може, ми в часі завмерли
Бо бачу я лиш тебе
Схоже, я шукав тебе все життя
І ось ти тут
Ого!
У тебе гарний голос.
Молодець.
Якщо захочеш виступати з нами…
-Ні, це ви самі. Дякую. -Гаразд.
Я не проти.
Я дивилася фільми тими кіновечорами.
Потім був час лягати спати. Я лягала в ліжко й мріяла про Нью-Йорк.
Казала: «Коли виросту, поїду туди». — Образ був такий яскравий.
Я так само думав про Стамбул. «Колись я поїду туди, житиму там».
Вид на Босфор значно кращий за цей.
Я люблю Стамбул.
Можна любити і Стамбул, і Нью-Йорк. Дай Нью-Йорку шанс.
Я давав, але поки що помічав лише сморід сечі на вулицях.
-Люди здаються самотніми. -Облиш, Раяне.
-Запах травки й сумні люди. -Усе, ходімо.
Ходімо!
Таксі!
Їдьмо автобусом.
-Автобусом? -Так, ходімо.
Ти впевнена?
НАЙКРАЩЕ РОЗЛУЧЕННЯ, ЯКЕ МОЖЕ БУТИ
Гей!
-Ви можете відчинити? -Це не таксі.
-Мені треба вийти. -На зупинці вийдете.
-За п'ять хвилин ходьби не помрете. -Де наступна зупинка?
О, дуже дякую.
-Хочеш трави? Або Екс? -Ні.
-Що ти шукаєш? -Я голодний.
Гей, чекай. Мала, ти нікуди не підеш.
Мала, ти з нами. Чекай. Не тікай.
Не тікай!
Гей! Не чіпай мене!
Дай мені спокій! Що ти робиш?
-Віддай сумочку. -Що ти робиш?
-У мене немає грошей. -Сумку.
-Гей, якого хріна? -Відчепіться.
-Не повертайся, шльондро. Обдираєш нас. -Пішла геть.
-Ні. -Вона краде клієнтів.
-Гей! -Ти за кого себе маєш?
-Я просто йшла повз. -Лізеш у мій бізнес?
Б'єш моїх дівчат?
-Я просто йшла повз. -Хто твій бос?
Перепрошую. Не бачили жінку в сріблястій сукні?
-Когось шукаєш? -Так. Жінку в сріблястій сукні.
-Вона там, друже. -Де?
Запальничка є?
Гей! Пішов геть, відпусти її! Гей!
-Ані руш, бляха! Стули писок! -Гаразд, спокійно. Чого ти хочеш?
-Ти хто такий? -Її чоловік, відпусти її.
-Чоловік? -Так, чоловік, відпусти її.
-Чоловік? Цієї шалави? Маячня! -Відпусти її.
Фігня! Ти маєш заплатити за неї, виродку!
-Ти хочеш грошей? -Так!
-Давай клятий гаманець! -Спокійно.
-Так! -Заспокойся.
Хлопчику, маєш гроші?
-Стій, бляха, тут. Ані руш. -Добре. Агов!
Я дам гроші.
-Давай клятий гаманець. -Добре.
-Ані руш, сучко. -Відпусти її.
-Відпускай її! -Сраний чоловік.
-Зараз! -Пішла звідси на хрін.
-Чоловік! Здуріти! -Щоб вас тут більше не було.
-Ходімо. -Пішла на хрін!
Пара сучок! Ніяка вона не дружина, хлопче!
Валіть звідси. Забирай свою курву!
-Почекай, я зараз. Будь тут. -Ходімо, прошу тебе.
Ти виродок.
-Ти що це надумав, га? -Чого ти хочеш?
-Ну ж бо, мудило. -Давай.
-Та добре!
Малий! Так!
Давай, падло.
Припини!
Бляха!
-Ти більше не торкнешся цієї жінки. -Бляха!
Жодної жінки не битимеш!
Ходімо вже!
Сучий сину! І де зараз твій ніж?
Га, сутенере?
Вчиниш так ще раз — розтовчу твою пику.
Запам'ятай!
-Пташине лайно. Вилупок. Щоб ти здох! -Ходімо.
-Іди геть, мудило! -Відчепися!
-Не лізь! -Валіть!
-Лайно. -Татусю, ти цілий?
-Більше не відпускай мою руку. -І ти мою.
Я думала, ти не куриш.
Що? Це мій?
-Був у тебе в кишені. -У кишені?
Не може бути.
Раяне, які трюки у тебе в рукаві!
Що…
Ну ось. Наче всього того було мало.
Ти знаєш, що назвав його «пташиним лайном»?
«Пташине лайно»?
Серйозно, так і сказав? «Пташине лайно»?
Пташине лайно!
Дівчата були дуже сексуальні.
Як вони могли прийняти мене за конкурентку?
Мабуть, вони відчули загрозу через твою красу.
Їх це роздратувало.
А оскільки вони злякалися,
не дивно, що огризалися.
Бо…
Це ж логічно.
Ого! Які компліменти!
Раяне, ти почав базікати. Це адреналін, чи що?
І те, і інше.
Скажімо, так, усе.
Збалансоване.
То що тепер?
Ходімо назад? Поки руки й ноги ще при нас.
-Підемо в готель? -Ні.
Не в готель. Не таким я хочу запам'ятати цей вечір.
А яким хочеш?
Ми в Нью-Йорку.
Двоє незнайомців зустрічаються вперше і востаннє.
Давай зробимо щось таке, чого не можна зробити в Стамбулі.
Ти мене чуєш?
Хіба не класно?
-Вітаю. -Привіт.
Яка гарна пара.
У нас невеличкий конкурс.
Ви не знаєте, що таке оргазм? Навіщо він вам такий?
Він не знає! У нас конкурс удаваних оргазмів.
-Туди? -Прямо туди, так.
Подбайте про неї.
Боже мій!
-Повірити не можу. -Ходімо.
Так! Молодець!
Дякую!
-Я в туалет. -Добре.
Наш наступний учасник.
Послухаємо Мімі!
-Пробачте, можна мені пива? -Так, зараз.
Нічого собі!
У нас стає людно. Я такого ще не бачив.
Це смішно.
Тепер учасниця, що з'явилася останньої хвилини.
Вип'єш?
Приїхала із самої Туреччини заради цього конкурсу.
Просимо Саманту!
-Ти цього не робитимеш. -То нащо ми прийшли?
-Ходімо. Я думав, ми лише подивимося. -Ти подивишся.
Отакої!
Ти дійсно…
Тобто цілком…
-Я не розумію. -Раяне, що за вираз обличчя?
-Ти не привітаєш? -Та нічого.
Ти зі своїм чоловіком теж його вдаєш?
Хто сказав, що я вдавала?
Ходімо. Вечір лише почався.
-Ти виграла? -Так.
-Клас! Хочеш застрибнути? -Звісно. Зробімо фото чемпіонки.
Гаразд, як мені стати?
Я хочу побачити, як підлітає волосся.
-Тепер повітряні поцілунки. -Добре.
Показуй на камеру. Ну ж бо. Енергія.
Ось так!
ЧЕМПІОНКА З УДАВАНИХ ОРГАЗМІВ
Я гарно розважилася. Дякую.
На добраніч.
Серін?
Серін? Що таке?
Гру закінчено.
Серін.
-Серін… -Пане.
Вітаю, пане.
Пане? Прибула валіза вашої дружини.
Що? Ясно, пане, друже. Чудово, дякую.
ЕДА АРІКАН
Едо, привіт.
Привіт, Мехмете. Пробач, якщо не вгадала із часом.
-Там ще рано? -Ні, кажи. Що таке?
Я хотіла подзвонити вчора, але ти писав, що зайнятий.
Дату суду призначено.
Наступного місяця, 20-го. У Чаглаяні.
Об 11:30.
Мехмету я теж подзвонила.
Це безперечно, свідки не потрібні.
Лише ви двоє. Це займе 10–15 хвилин.
Гаразд, дякую.
Коли я його вперше побачила, здавалося, наче ми вже знайомі.
Ти просто знаєш, що у вас із ним буде якась історія. Таке я відчула.
Я завмер, побачивши її.
Щось всередині мене тягнуло до неї.
У неї тоді був хлопець.
Мені було байдуже. Я запросив її із собою.
Я кинула хлопця і поїхала з ним. Не думала ні про кого й ні про що.
Не відповідала нікому. Навіть собі.
Тієї ночі я пішла до Мехмета. Відтоді ми не розлучалися.
Іноді я замислююся, де б я була,
яким би було моє життя, якби я не сказала йому «так».
Іноді я замислююся,
ким би я був, якби вона не з'явилася в моєму житті.
Мені дуже пощастило,
що вона у мене була.
На третій рік наших стосунків мене прийняли в коледж у Нью-Йорку.
Вивчати модний дизайн. Я б із задоволенням поїхала.
Але з Мехметом усе було ідеально.
Вона не поїхала.
Ми були закохані.
Ми не могли відпустити одне одного навіть на мить.
Навіщо їй їхати? Як я міг її відпустити?
А тоді…
Мій тато хоче познайомитися.
-Твій тато? -Так.
Ви одне одному сподобаєтеся.
Слухай, синку.
Вона заради тебе відмовилася від майбутнього.
Поїхавши в Нью-Йорк, її життя б змінилося. Вона лишилася через тебе.
Тобі треба налагодити своє життя.
Скільки ти займатимешся музикою?
Знайди справжню роботу.
Будь чоловіком, який підходить Серін, добре?
«Будь чоловіком, який підходить Серін».
Чесно кажучи…
я почувався лайном.
А як би почувалися ви?
Ми побралися за кордоном. Була невеличка церемонія з близькими друзями.
Мої батьки дізналися про це пізніше.
Ми одружилися абияк.
Потім я знайшов роботу.
Носив краватки, піджаки, костюми…
Із цим моя музична кар'єра зійшла нанівець.
Я міг виступати з друзями раз на сорок років.
Усе змінилося.
Я знайшла роботу.
Він мене підтримував. Віддам йому належне.
У нього була нормальна робота. Ми почали нове життя, щасливі.
Усе було як у казці.
Ми так любили одне одного, що хотіли все робити разом.
Ми приймали рішення,
думаючи одне про одного.
Ми змінили життя одне одного.
Мабуть, тому ми зараз страждаємо.
Ми обоє намагалися побудувати кар'єру,
але не нехтували одне одним.
Спочатку шлюб був чудовим.
Ми не з тих пар, що втрачають іскру після весілля.
-Тут не чіпай. Лише боки. -Добре. Тут я поголю.
Моя мама вкладала мене спати на спині, тож…
Ти це зробила навмисно.
Тоді голи все.
Потім я почала займатися дизайном для бренду.
Чи скоріше, намагалася.
Під час роботи вона дуже нервує.
У неї є робочий простір і свій порядок.
Його чіпати не можна.
Мехмет…
Що це?
Я щойно дивилася ваш сайт.
Побачила майже такі моделі, як ті, що розробила я.
Ви в курсі?
Чому мені не повідомили?
Вони такі самі, просто колір інший.
Мої ідеї вкрали, а мене звільнили.
Ви не маєте права так робити. Що я отримаю?
Та пішли ви, кляті ідіоти!
Їм усе відомо, чудово!
Тоді я вперше пошкодувала, що не поїхала в Нью-Йорк.
Я відправила деякі свої роботи в одне місце в Нью-Йорку.
Хотіла спробувати щастя.
Мало на що сподівалася, але…
ШАНОВНА СЕРІН ЇЛМАЗ, ДЯКУЄМО ЗА РЕЗЮМЕ В МОДНУ СТУДІЮ «ВАРГАНД»
Вона подалася кудись у Нью-Йорк.
Вона мала підготувати колекцію. Якби їм сподобалося, її б найняли.
Вона мені цього не сказала. Тож я не казав, що знаю.
Я вдома.
З поверненням.
-Як ти? -Добре, люба.
Чекай, Серо.
Я чекав, коли вона скаже. Не сказала.
Я боялася, що він заборонить.
Тоді б я не поїхала. Він би мене переконав.
Мені дзвонили.
Ми почали сваритися.
Вона сперечалася з усім, що я казав, була вперта,
ні в чому зі мною не погоджувалася.
Серін!
Один.
Два.
Ось тут. Так, годиться.
Так. Боже мій.
-Ти не хочеш побути моделлю? -Ні, дякую. Вона чудова.
Принцесо, ти досі модель. Продовжимо.
-Шоне? -Так?
-Готовий? -Так, звісно.
У тебе гарний профіль.
Коли я йшла на фотосесію, він ревнував і ми сперечалися.
-Дивися в цей бік. -Посмішку.
-Вибач, я відповім. -Без проблем.
-Алло? -Де ти?
На зйомках.
Досі на зйомках?
Мене затримали. Знімаємо мою колекцію. Усе чудово.
Мій інструмент… Я вдома, і повірити не можу.
Я тобі стільки разів казав нічого не класти на мій інструмент.
Це для мене дуже важливо.
Ти поводишся так, наче не знаєш…
-Я працюю. Поговорімо потім. -Що таке?
Шоне, виправ фокус.
-Неймовірно! -Що?
Серін?
Так, я йду.
-Так? -Так.
-Порядок? -Так.
Я йду.
-Любий, я маю йти. -Хто це?
-Команда. -Ви фільм знімаєте? Чого так довго?
Заспокойся. Я закінчу зйомки.
-Прийду — поговоримо. -Та не приходь.
-Ти тут наче в готелі. -Я кладу трубку.
Вибачте.
-Так освітлення краще? -Ідеально.
Продовжуємо.
-Усе гаразд? -Так.
Дивіться, хто тут.
-Більше так не роби. -Як — так?
-Не відволікай мене на роботі. -Я тобі доглядач за домом?
Хто я в цьому домі? Хто я для тебе?
Котра година? Хто це був?
Чого ти хочеш?
-Я весь день працювала. Що таке? -Ти пила?
-Ти… Чекай. -Чи я пила?
-Що означало «та не приходь»? -Хто той хлопець?
Що ви там робили о цій годині?
Я чув, як він сміявся.
-А що він мусив? Сваритися, як ти? -Як смішно…
Веселі люди тебе дратують?
Ти розважалася. Чому ти не їхала? Поглянь на час. Це твій дім!
Хто я для тебе?
-Байдуже на розваги. Це мій дім. -Та…
Мехмете…
Мехмете.
КАНСУ — НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
ПРИВІТ, Я ПОВЕРНУЛАСЯ ЯК СПРАВИ?
РАДА З ТОБОЮ ПОГОВОРИТИ
МЕХМЕТЕ, ТИ МАЄШ ЧАС? ТРЕБА ПОГОВОРИТИ
ШКОДА, ЩО ТЕБЕ ВЧОРА НЕ БУЛО
У П'ЯТНИЦЮ ВЕЧІРКА, ТИ ПІДЕШ?
ЯК ДУМАЄШ, ЦЯ СУКНЯ ПІДІЙДЕ ДЛЯ РОБОЧОЇ ВЕЧЕРІ?
Ого.
Так, я слухаю.
Не треба мене звинувачувати.
Півтора місяця тому ми виступали в Кадикьої.
Так, у Кадикьої.
Ти теж там була.
Ти рано пішла.
Якби лишилася, познайомилася б з нею.
Вона того дня прийшла, ми наштовхнулися одне на одного.
Я її не бачив багато років. Так.
Якби я хотів якогось лайна, поставив би туди пароль, правда?
Коли паролів немає, секретів теж немає.
-Дивися коли хочеш. -Так, тобі вже байдуже.
Люба, хочеш, я їй подзвоню?
-Який спокійний. -Я нічого не зробив.
Що було після виступу? Що то за фото з декольте?
-Бути з тобою відвертим? -Що було після виступу?
Нічого. А ти що думаєш?
Вона прийшла, послухала і пішла.
-Ми… -Припини!
-Ми лиш говорили по телефону. Дивися… -Що було потім?
-Нічого. Я допив напій. -Вона тобі щоранку пише!
-Я її підвіз. Вона була п'яна. -Ти її підвіз?
-Так. -Чудово.
-Це… -І що? Як ти її підвіз?
Ти знущаєшся?
Ти бачила, щоб я писав щось погане?
-Якось фліртував? -Що було після?
Я що, винен, що вона присилає фотографії свого декольте?
-Може, вона зацікавлена. -Чому вона щоранку присилає фото?
Ти її стиліст? «Для роботи підійде?» Завжди три смайлики!
-Її… -Вона була п'яна і у вас був секс утрьох?
Ні! Скажу чесно.
-Сексу не було! -Усе скінчено!
Ти не проявляла до мене цікавість. Кожен заслуговує на якусь приязнь.
І радий її отримувати.
А обручку навіщо зняла?
Мехмете, я багато про це думала.
Між нами більше немає справжнього кохання.
Ми одне одному не підходимо.
Ми занурюємося в безпристрасне й нудне життя.
Важко це визнавати,
але це так.
Те, що ти взагалі думав про повідомлення тій жінці, доводить це.
Так далі не можна.
Не варто.
Я так не можу.
Пробач.
Я пишу цього листа,
бо, якщо ми спробуємо поговорити, посваримося.
Не слухатимемо одне одного.
Виправдання, обвинувачення… У мене немає сил.
Немає сил на нещасливий шлюб. Розлучімося.
Ось так. Для неї все просто.
Лише через те, що я комусь писав.
Якби Серін переписувалася з кимось з її минулого,
як би ви почувалися?
Якби Мехмет подався на роботу за кордоном, не сказавши вам,
як би ви почувалися?
Я у вас дещо спитаю.
Добре подумайте, перш ніж відповідати.
Якби ви зустрілися сьогодні, ви б одне в одного закохалися?
Ми вже не ті, ким були. Можливо, ми б одне одному не сподобалися.
Так. Хто знає?
Хіба це зараз важливо?
Ми чекаємо на дату суду.
Це наш останній сеанс.
Гаразд.
Тоді на цьому останньому сеансі я зроблю вам останню пропозицію.
Навіщо мені брати твій паспорт?
Вітаю.
В аеропорт.
Коли у вас співбесіда в Нью-Йорку?
Наступного місяця.
Ідеально.
Ви можете поїхати туди разом?
Поводьтеся так, наче ви зустрілися
вперше.
Я просто хочу вам допомогти.
Ходімо?
Будь ласка.
-Це була б велика помилка. -Чому?
-Більше не відпускай мою руку. -І ти мою.
Я тебе досі дуже кохаю.
Я сумую за нами.
Я теж. Насолоджуймося цим.
Зелена вода.
З імбиром.
Допоможе від похмілля.
-Ти таке любиш. -Дякую.
Алкоголь і сигарети мене доконали. Отримала валізу?
Так.
-Чогось бракує? -Ні.
Круто.
Смакота.
Сподобалося?
Психологиня мала рацію.
Учорашній день був корисним.
Так, я згодна.
Ми сміялися.
Були веселі, як раніше.
І розмовляли. Ми вже давно стільки не розмовляли.
І не сварилися.
Одне з одним, так.
-Так. -Рука болить?
Ні, усе гаразд.
Учора я бачила у твоїх очах старого Мехмета. Того, який мене хоче.
Пам'ятаєш, що вона сказала?
«Якби ви зустрілися зараз, ви б закохалися одне в одного?»
Я так.
Так, я б дуже запала на хлопця, з яким учора познайомилася.
Та ми познайомилися не вчора.
-Про що ти? -Нічого не змінилося.
Те, що привело нас сюди, не зникло.
Учора була одна з найнезабутніших ночей мого життя.
Але я впевнена, що, зійшовшись, ми знову почнемо сваритися.
Знову зіпсуємо одне одному життя.
Я не хочу бути такою жінкою. Сварливою, що завжди кричить.
Я собі така не подобаюсь.
Намагатися бути і собою, і нами…
-Я не можу дати тобі того, чого ти хочеш. -Чого я від тебе хотів?
-Чого я взагалі колись від тебе хотів? -Ти це сказав учора.
-Я не хочу дитину. -Гаразд.
-Я не можу. -Я не хочу жити тут. І ніколи не буду.
Так, тому ми одне одного звільнимо.
-Хіба є інший спосіб? -Тисячі.
Я тобі вчора казав. Головне — вирішити бути разом.
Але натомість ти відкидаєш нас, воліючи жити тут.
-Дуже прикро. -Це я нас відкидаю?
В усьому винна я, так?
Розлучення хочеш ти, а не я.
-Я не хотів. -Ти міг би мене підтримати.
Замість того, щоб підтримувати, ти кажеш: «Не треба, буде шкода».
Ось у чому річ. Коли йдеться про твою роботу, життя зупиняється.
Коли йдеться про те, про що я мріяла все життя,
я егоїстка.
Мою роботу?
Я викладаюся на повну.
Надриваю зад, щоб ти була щаслива!
А ти плануєш переїхати за кордон!
Мабуть, це виправдовує твою зраду.
Я не зраджував.
Ти обманюєш себе.
Ми обоє знаємо, що б сталося, якби я не побачила.
Серін, я тебе не зраджував.
Зрада — це не моє.
Це ти прийшла до мене, коли в тебе був хлопець.
Вимітайся.
Давай!
Ми розлучаємося.
Дата призначена, ти це розумієш?
Це не дитяча гра.
-Я запізнюся на співбесіду. -На співбесіду.
Твоя робота важлива. Як і це кляте місто!
Усе важливіше за мене!
А ти кажеш, що кохаєш мене. Тобто, казала так учора.
Так, кохаю. Але я такого не хочу. Можеш ти зрозуміти?
Гаразд.
Я не хочу тієї, яка не хоче мене.
О! Виселяєтеся?
Так. Я знайшла квартиру у Верхньому Вестсайді.
-Ближче до роботи. -Ні. У мене для вас дещо є.
Від Мехмета.
О, дякую.
Була рада знайомству.
Серін, я вперше пишу листа.
Не знаю, чи вийде, але я спробую.
Можливо, твоя правда.
Можливо, так я висловлюся краще, ніж у розмові віч-на-віч.
Ти мала рацію.
Може, я не можу бути таким чоловіком, як ти хотіла чи заслуговувала.
Якщо ти не відчувала, що я тебе підтримую
в усьому, чого ти хочеш і про що мрієш,
мені шкода.
Мені дуже шкода,
якщо я змусив тебе відчути, наче я тебе більше не кохаю
хоч один день.
Я так боюся тебе втратити, що втрачаю насправді.
Так, коли ми вперше зустрілися, у нас обох були мрії,
та із часом ми від деяких з них відмовилися.
Чи могли ми не звинувачувати в цьому одне одного?
Не знаю.
Але я точно знаю,
що ті пари, які старіють разом, теж сваряться.
-Майданчик готовий. Ходімо. -Гаразд, іду.
Вони теж втомлюються, нудьгують
і іноді хочуть здатися.
Але не роблять цього з однієї причини:
вони вірять, що знайдуть одне одного у їхньому домі,
коли все і всі зникнуть.
Те, що я кличу домом,
а ти називаєш любов'ю чи пристрастю, і є та віра, не думаєш?
Я хотів, щоб ми мали цю віру.
Дуже хотів.
Я хотів, щоб ми були проти всього світу й кричали: «Ми разом!»
Хотілося б, щоб ми не здалися.
Бо я…
Я досі шалено тебе кохаю.
У тебе є зворотний квиток.
Якщо ти передумаєш, я буду на тому рейсі до Стамбула.
Підборіддя трохи вправо, трохи вгору. Добре. Так.
Я дуже перепрошую.
Усе гаразд?
Так, усе гаразд. Я…
-Я мушу йти. -Принести вам чогось, щоб було зручніше?
Ні, дякую за все, але я мушу йти.
-Чекай, а… -Вибачте.
Бувай.
-Прошу. -Ні.
-Надто пізно. -Мій чоловік у літаку. Прошу вас.
-Добре, але потрібен ваш паспорт. -Гаразд, дякую.
Даруйте.
-Можна? -Куди ви? Вихід зачинено.
-Мій чоловік у літаку. Прошу вас. -Вибачте.
Ви не можете зайти.
-Ви не можете отак покинути літак. -Я виходжу, я передумав.
-Вибачте. -Пане!
-Я не летітиму. -Ви не можете вийти.
Я викличу поліцію.
-Робіть що хочете, я не лечу. -Мехмете!
-Вибачте. -Я маю вас провести.
Виклич когось.
Я не оселюся в іншій країні за твоєю спиною.
Я тебе розумію. Вибач.
Отримала роботу?
Я на неї не погоджуся.
Ми можемо не розлучатися?
Вибачте, але я маю провести вас.
Дасте нам секунду? Слухайте…
Це моя дружина, вона полетить зі мною.
Якщо ще не закрито.
Дай мені секунду, гаразд?
Так, дуже вам дякую.
Так, можна? Добре.
Пане, дозволили.
-Ми візьмемо вашу дружину. -Дякую.
-Ваш паспорт?
Іди сюди.
Дякую, бувайте!
Неймовірно! Це що, жарт?
Чорт забирай.
Її немає.
Що ж…
Загубилася.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда