Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ISTANBUL, POSLEDNÍ VÝZVA
Právě přistál let AEN759 z Istanbulu.
Zavazadla najdete na pásu číslo devět.
Právě přistál let AEN759 z Istanbulu.
Zavazadla najdete na pásu číslo devět.
Nikdo tam není, ale to nevadí.
Mockrát děkuju.
Když jsem ji poprvé uviděl, cítil jsem něco zvláštního.
Ohromila mě.
A pak se ve mně ozval hlas: „Mehmete, to je ona.
Tuhle jsi hledal. Dál už nehledej.“
Kdyby mi nepřišla do života, byl bych teď někde úplně jinde.
Promiňte.
- Můžete mi prosím pomoct? - Co se stalo?
Je to úplně stejný kufr, ale tenhle není můj.
- Určitě? Dívala jste se? - Jo, já…
- A prohledala jste celý pás? - Jo.
87-36. Je na páse všechno?
Ano. Všechno jsme vyložili.
- Jo. To je všechno. - Jo? Všechno?
- Je mi líto. - Pardon.
- Hledáte svůj kufr? - Ano.
- Myslím, že ho někdo vzal. - Tak vidíte.
My jsme všechno vyložili. Zajděte si na ztráty a nálezy.
- Je to tamhle. Zajděte si tam. - Takže mi někdo sebral kufr?
Vy jste z Turecka?
To vyznělo hloupě, vždyť jste mluvila turecky…
Viděl jsem váš kufr, ale nemohl jsem se k němu dostat.
Vy za to nemůžete.
Bez toho kufru jsem úplně nahraná.
Klid. Ten, kdo ho vzal, si časem uvědomí, že není jeho.
Měla jste na něm napsané telefonní číslo nebo adresu?
Telefon i peněženku mám uvnitř.
A nemá tenhle cedulku?
Ano.
Ale je ošoupaná.
Můžu?
Chris…
Christopher Louis.
Moc vám děkuju.
Rádo se stalo. Najdeme ho, nebojte.
Zvoní to.
- Dovolali jste se do Dračích suvenýrů. - Haló?
Dračí suvenýry.
Je to záznamník. „Dračí suvenýry“ a pak něco v čínštině. Nerozumím jí.
Krámek na Manhattanu. Poblíž čínské čtvrti.
Jak se mám dostat do čínské čtvrti?
Já tam mám vlastně namířeno.
Tam do okolí.
- Můžete jet se mnou. - Do čínské čtvrti, jo?
Nebo mi jenom chcete pomoct?
Záleží na tom?
Ne, máte za sebou dlouhý let. Děkuju.
- Zvládnu to sama. - Mně to nevadí.
Zajedu tam s vámi, vyřešíme to a pak si půjdu po svém. Jako nic.
Když jsem ho viděla poprvé, měla jsem pocit, že ho už znám.
Asi už litujete, že jsme se potkali.
Ale kdepak. Několikrát jsem zažil něco podobného.
Znáte ten pocit, že s tím člověkem něco prožijete? Tak jsem se cítila.
Pojďme.
Občas si říkám, jaký by můj život byl, kdybych ho tehdy nepotkala a nešla s ním.
Vezmu vás pár bloků od čínský čtvrti. Je to tam uzavřený.
Dobře.
- V pohodě? - Ano.
Je mi to tady povědomé. Jako bych tu už byla.
To asi kvůli těm stovkám filmů, co jsem viděla.
Jo, po tolika americký filmech to tak bývá.
- To je ono. - Určitě?
Dobrý den. Není tenhle kufr váš?
- Ano! - Pardon.
Ano, je to kufr mého manžela.
Díky bohu!
Ne, počkat. Váš manžel má její kufr. Kde je?
Co to říkají?
Ahoj. Váš manžel má náš kufr.
Mají stejnou barvu.
Vzal ho na letišti. Kde je? Rozumíte?
Zavolej tátovi, mami. Chtějí svůj kufr.
Je to tvůj táta? Zavolej mu.
- Jo. - Dobře, díky.
Tak jo, díky.
Haló? Někdo sem přinesl tvůj kufr.
Kde jsi?
Dobře. Kde? Tak jo. Ahoj.
Marshall City Hotel.
Můj manžel tam.
- Váš kufr tam. - Dobře.
A co teď?
Teď vyrazíme do toho hotelu.
- Ne, už toho máš určitě dost. - Kdepak. Už ho skoro máme.
Neodejdu, dokud ho nenajdeme.
Ale mám už docela hlad. Nedáme si něco?
Dobře.
- Prosím. - Díky.
- Zdravím. - Dobrý den. Preclík a párek, prosím.
Připiš mi to na účet.
Aha. Tak to je fajn způsob, jak si zaplatit výlet do New Yorku.
Pardon.
Jasně. Lítám do New Yorku a oblbuju cizí chlapy, aby mi našli kufry.
Ty nikoho oblbovat nemusíš.
Určitě je tady milion chlapů, co by tě pozvali na večeři.
To byl kompliment?
Ale ne, kdepak.
Ty se mnou flirtuješ?
- Ani náhodou. Jsem ženatý. - No dobře.
- Já jsem totiž vdaná, abys věděl. - Výborně.
Vítejte v Marshall City Hotel.
Co byste rádi?
Dobrý den. Hledáme pana Čanga.
Je tady? Nebo nenechal tady takovýhle kufr?
Čang, ten právě volal.
Říkal, že s vaším kufrem přijde zítra ráno.
Zítra? Ale no tak.
Můžete mu ještě zavolat? Potřebujeme ten kufr hned.
Je mi líto, ale nemám na něj číslo.
Dobře. Mohla byste si tady nechat tenhle?
Ale nedávejte mu ho, než přinese ten můj.
Jistě.
A mohla bych se tu ubytovat, prosím?
Ale jistě, drahá.
- Zůstaneš tady? - Copak mám na výběr?
Určitě? Můžeme se poohlédnout jinde.
Dám vám ten nejromantičtější pokoj.
Kdysi tam bydlela Marilyn Monroe s Arthurem Millerem.
Ale ne.
Pas, prosím.
Tady.
John Lennon?
To vám byl chlap.
Děkuju.
- Rádo se stalo. - Díky.
Jistě.
Už tě nechám běžet.
- Mockrát děkuju. - Jo, je čas se rozloučit.
Jdi za tím kamarádem. Už jsem tě zdržela až až.
Ale ne, bylo to fajn. Měl bych ti poděkovat.
Dobře. Ať se ti v New Yorku líbí.
Tobě taky. A hodně štěstí na pohovoru.
Díky.
- Těšilo mě. - Mě taky.
Nedal bys mi číslo…
Co když zítra ten kufr nepřinese?
Nevím.
Co navrhuješ?
Promiňte.
Ano?
Mohl bych se tady taky ubytovat?
Výborně.
Takže tenhle rozkošný mladík dostane Johnův pokoj.
Děkuju.
Fakt chceš zůstat?
Pas, prosím.
Tolik jsme se natrajdali. Musím přespat v pokoji Johna Lennona.
Děkuji.
Díky.
Já jsem Rose.
A můžu vám doporučit náš jazzový bar na střeše?
- Jo. - Je to totiž nejlepší bar v New Yorku.
Dobře. Díky, Rose.
- Rádo se stalo. - Díky.
Zajdu si na střechu na skleničku. Když to tak doporučovala.
Klidně se přidej.
Ne, to radši ne.
- Proč? - Chci si odpočinout.
Děje se něco?
No, New York, střecha, společně na skleničku…
No a?
Bude to katastrofa.
Proč hned katastrofa? Dáme si drink, to je celé.
Řekněme, že bych se přidala. Co by na to řekla tvoje žena?
Jak to myslíš?
Měla by na to snad něco říkat?
Já nevím. Neměla?
Nevím.
Ne.
Neboj, nejsem ten typ, co by podvedl svou ženu. Nikdy.
To jsou silná slova.
Když sama sebe znáš, tak ne.
Vážně nemám postranní úmysly.
Budu nahoře a dám si tam drink. Můžeš se přidat.
Dobře, ty postranní úmysly nemáš. Ale co když je mám já?
Dobrý den.
Zdravím, Rose. Něco bych potřebovala.
Nevíte, kde bych si tady mohla koupit oblečení?
Ale zaplatit můžu až zítra, až budu mít svůj kufr.
- Zdravím, příteli. Co si dáte? - Zdravím. Dal byste mi vodu?
Pardon, co jste říkal?
- Vodu. Tohle. - Aha, vodu. Jistě.
Ano, vodu.
- Tady máte, příteli. - Ne, pardon. Lahev, prosím.
Lahev? Jistě.
- Tady máte, příteli. - Díky.
Není zač.
- Rocková hvězda, co pije vodu? - Čekal jsem na tebe.
Kdybych věděl, že se vyfikneš, udělal bych to taky.
Kde jsi to sehnala?
Dole. Ona je skvělá.
Prodává tam zapomenuté věci.
Musíš se mrknout, co tam má.
Bezva.
Máš dobrou náladu.
- Až se napiju, bude ještě lepší. - Jasně.
- Dobrý den. - Dobrý.
- No teda, vypadáte jako rocková hvězda. - Děkuju.
- Vy máte krásný účes. - Díky. Co si dáte?
Můžete něco doporučit?
- Ano, děláme úžasné margarity. - Výborně, to si dám.
Dobře, skvělý výběr.
A co si dáte vy, pane?
- Pivo, prosím. - Pivo. Točené, nebo v lahvi?
- V lahvi. - V lahvi.
- Tady máte. - Díky.
Není zač.
A co vlastně navrhuješ?
Začala jsem se šperky. Teď navrhuju vlasové doplňky a svatební korunky.
Spolupracovala jsem se značkou v Miláně a pak v Londýně.
- A teď jsem tady. - Takže ti to docela jde.
Já tomu moc nerozumím, ale i tak…
Prosím.
- Ať vám chutná. - Děkuju.
Na zdraví.
Napadlo mě říkat ti „Ryan“.
Ryan?
Tak jo, dobře. To sedí.
A jak mám říkat já tobě?
Samantha.
Samantha?
- Ahoj, Ryane. - Ahoj, Samantho.
Ryane, co takhle uzavřít dohodu?
Budeme spolu, než zítra dostanu kufr.
Pak už se neuvidíme. Žádné volání, hledání na netu.
- Proč bychom to dělali? - Abychom se pobavili a uvolnili.
Jinak nad tím budeme moc přemýšlet. No ne?
No, rozhodně jsi zajímavá žena.
Pardon.
Být bez telefonu je fajn.
Měl bys to zkusit.
Tak platí.
Těší mě, Ryane.
Mě taky.
Samantho.
My už jsme spolu deset let. Co vy?
My už jsme spolu…
od vejšky.
Máte děti?
Ne.
Ale…
Já děti chci. Chci být tátou.
Ty nějaké máš?
Já ještě nejsem připravená.
Sotva zvládáme řešit sami sebe, tak jaképak děti? Ještě chci něco dokázat.
Jasně. Pokud tvůj manžel souhlasí.
Nejsem si jistá, jestli souhlasí.
Když je člověk v dlouhodobém vztahu,
těžko se pozná, jestli je to láska, nebo zvyk. Nemáš ten pocit?
Když říkáš tohle, tak máte problém.
Proč?
Když někoho vážně miluješ,
tak o tomhle nepochybuješ.
Vztahy by se zpochybňovat neměly.
Podle mě.
S tím nesouhlasím. Člověk by neměl mít pocit, že to má jisté.
Neměl jsi už někdy dost toho, že jsi pořád se stejnou ženou?
Ne.
Ale no tak.
Vypadá to, že ty už toho dost máš. Proto jsi v New Yorku sama.
Když mám být kreativní, musím se zbavit rutiny.
Objevování cizího města, seznamování se s lidmi…
A asi…
taky nechci zapomenout, že mám i jiné možnosti.
Proč jsi tady sám ty?
Přišel jsem si trochu povyrazit.
Myslel jsem, že to tu bude fajn.
- Tak si teda povyrazíme. - Jo. Připíjím na povyražení.
Na zdraví.
Tak to už je jiná.
Podle mě lidi věrnost přeceňujou.
Fakt?
Nepodvedl jsi někdy svou ženu?
Ne.
No tak, Ryane. Ven s tím.
Už se nikdy neuvidíme. Nemusíš se bát.
Neodpověděl jsi mi.
Odpověděl, ale tys to nepřijala.
- Díky. - Ať vám chutná.
Kdybych chtěl podvádět, tak bych se neženil.
Kdybych dostal chuť podvádět, hned bych se rozvedl.
Když jsi šťastná, toho druhého miluješ
a hlavně ho respektuješ, nevěra nepřipadá v úvahu.
A to je celé.
A dál?
Dál nic.
- Jak to myslíš? - Máš tam ještě další klišé?
„Kdo miluje, nepodvádí. Kdo podvádí, nemiluje.“
- Pak se můžeme začít bavit. - Proč bych ti měl lhát?
No právě. Proč být upjatý?
Jasně, nikdo do manželství nevstoupí, aby zahýbal.
Ale někdy tě začne nudit, kdo jsi, jakou máš práci,
kde žiješ, co nosíš na sobě…
Něco si nalháváme, a proto vztahy nefungují.
Kdybychom mohli být ve vztahu svobodní, neměli bychom potřebu zahýbat.
Nebylo by to jako ve vězení.
Možná že za všechny problémy ve vztahu nemůže manželství.
Co ty na to?
Možná je prostě snazší házet vinu na ostatní.
Zvlášť když už toho druhého nemiluješ,
ale nemáš odvahu to říct.
Život je moc krátký, abychom žili ve vztahu bez lásky.
Ty kouříš?
Občas. Když piju. Vlastně jsem přestala.
Jasně.
Ten bar měl být tady. Jen se podívej.
Pamatuješ na ty nedělní filmy, co dávali v dětství?
Býval tam výhled na New York.
Přesné takové jsem si to vysnila.
Možná jsem v čase zamrzla.
Mám oči jenom pro tebe.
Celý život jsem tě hledala.
A teď tě mám vedle sebe.
Ty jo.
Máš nádherný hlas.
Výborně.
Kdyby ses k nám chtěla přidat na pódiu…
- Ne, díky. To je na vás. - Dobře.
Nenutím tě.
Já se na ty nedělní filmy dívala.
A pak jsem musela na kutě. A snila jsem o New Yorku.
Říkala jsem si, že až vyrostu, pojedu tam. Ten výhled byl tak zářivý.
Já si to samé říkával o Istanbulu. Že se tam jednou vypravím a budu tam žít.
Výhled na Bospor je mnohem lepší.
Istanbul miluju.
Můžeš milovat Istanbul i New York. Dej New Yorku šanci.
Však jo, ale zatím jsem si všiml jenom toho smradu chcanek v ulicích.
- Lidi tady vypadají osaměle. - Ale no tak, Ryane.
- Smrad trávy, nešťastní lidé. - Tak šup, jdeme.
Jdeme!
Taxi!
Pojedeme autobusem.
- Autobusem? - Jo. Pojď.
Určitě?
NEJLEPŠÍ ROZVOD ŠIROKO DALEKO
Hej, hej!
- Můžete otevřít? - Nejsem taxík.
- Musím vystoupit. - Na další zastávce.
- Pět minut chůze vás nezabije. - Kde je další zastávka?
Pěkně děkuju.
- Nechceš trávu? Nebo éčko? - Ne.
- Co sháníš? - No tak, mám hlad.
Hej, zastav. Ty nikam nepůjdeš, slečinko.
Půjdeš s náma, kotě. Počkej, nezdrhej.
Nezdrhej!
Hej! Nesahej na mě!
Dej mi pokoj! Co to děláš?
- Naval tu kabelku. - Co děláš?
- Nemám peníze. - Naval.
- Hej, co se kurva děje? - Nech mě.
Už se tady neukazuj, štětko. Naser si, vole!
Přebrala kunčafta.
- Hej! - Co si o sobě kurva myslíš?
- Jenom jsem se procházela. - Sereš se mi do kšeftů? Mlátíš mý holky?
- Jen jsem se procházela. - Kdo je tvůj pasák?
Pardon. Neviděli jste ženu ve stříbrných šatech?
- Hledáš něco? - Ano. Ženu ve stříbrných šatech.
- Je tamhle, kámo. - Kde?
Zapík, prosím!
Hej! Nech ji být! Hej!
- Ani se nehni, kurva. Drž hubu! - Dobře, klid. Co chceš?
- Co seš kurva zač? - Její manžel. Nech ji být.
- Manžel. - Ano. Nech ji být.
- Manžel? Týhle krávy? Ani hovno! - Nech ji být.
Nasrat! Musíš za ni zaplatit, ty kreténe!
- Chceš prachy? - Jo!
- Naval peněženku, kurva! - Klid.
- Jo! - Dobře. Klid.
Máš prachy, hošku?
- Zůstaň tady. Ani se nehni, kurva. - Dobře. Hej!
Dám ti prachy.
- Naval tu peněženku. - Dobře.
- Ani se nehni, kurva. - Ale nech ji.
- Hned ji nech! - Manžel zasranej.
- Hned! - Koukejte zmizet, kurva.
- Prej manžel. Ani hovno. - Už se tady neukazuj.
- Pojď. - Táhni do prdele!
Vy kreténi! To není žádná manželka, hochu!
Padejte vocaď. Sbal si tu kurvu a zmiz!
- Počkej. Hned se vrátím. - Pojďme pryč, prosím.
Ty zmrde.
- O co ti jako kurva jde? - Co chceš?
- Tak pojď, ty zmrde. - Dělej.
- Tak jo!
Hošku! Jo!
Tak dělej, ty hajzle.
Přestaň!
Do prdele!
- Na tuhle ženu už nesáhneš. - Kurva!
Ženy se nikdy nemlátí!
Tak už pojďme!
Hajzle jeden! Kde máš teď ten svůj nůž?
Tak co, ty pasáku?
Ještě jednou a rozmlátím ti ten hnusnej ksicht. To mi věř!
- Ptačí lejno! Sráči jeden. Naser si! - Jdeme!
- Jdi do hajzlu! - Padej!
- Zmiz!
- Debil. - Jsi v cajku?
- Už se mě nepouštěj. - Ty mě taky ne.
Já myslela, že nekouříš.
Cože? To je moje?
- Měls to v kapse. - V kapse?
To těžko.
To jsou mi věci, co máš v rukávě, Ryane.
Co…
No jo. Jako by to ještě nestačilo.
Víš, žes tomu chlápkovi řekl, že je ptačí lejno?
Ptačí lejno?
Vážně? Fakt jsem řekl „ptačí lejno“?
Ptačí lejno!
Ty holky byly fakt sexy.
Jak mě mohly brát za konkurenci?
Asi se cítily ohrožené tvojí krásou.
Muselo je to štvát.
Měly nahnáno,
tak není divu, že vytasily drápy.
Protože…
Prostě to dává smysl.
No teda, takové lichotky.
Nějak ses rozpovídal, Ryane. Je to tím adrenalinem, nebo tímhle?
Asi obojím. Řekněme, že obojím.
Tak půl napůl.
A co teď?
Jdeme zpátky? Dokud jsme v jednom kuse?
- Zpátky do hotelu? - Ne.
Do hotelu ne. Nechci si tenhle večer pamatovat takhle.
A jak teda?
Jsme přece v New Yorku.
První a poslední setkání dvou cizích lidí.
Podnikneme něco nového, co se v Istanbulu dělat nedá.
Něco ti povím…
Nebylo to skvělý?
- Zdravím. - Ahoj.
Takový krásný pár.
Pořádáme takovou menší soutěž.
Nevíte, co je to orgasmus? Co s ním děláte?
Neví, co to je. Je to soutěž v předstírání orgasmu.
- Tamhle? - Jo, přímo tam.
Musíte se o ni postarat.
Bože!
- To snad ne. - Pojď.
Jo! To je ono!
Díky, Eline.
- Odskočím si. - Dobře.
A teď naše další soutěžící. Přivítejte Mimi!
Pardon. Pivo, prosím.
Jasně, hned to bude.
Panebože.
Dneska jsou tady bezva lidi. Tohle jsem ještě neviděl.
Tohle je směšný.
A na poslední chvíli se zapsala další soutěžící.
Co si dáš?
Dorazila až z Turecka jenom kvůli téhle soutěži.
Přichází Samantha!
- To neuděláš. - Proč bychom tady jinak byli?
- Pojď pryč. Máme se jenom dívat. - Ty budeš.
Bože můj!
Jsi vážně…
Jako fakt…
- Já to nechápu. - Co se tak tváříš, Ryane? Co gratulace?
To je fuk. Takže takhle předstíráš i se svým manželem?
Kdo říkal, že jsem to předstírala?
Pojď. Noc je ještě mladá.
- Vyhrála jste? - Jo!
- Super! Nechcete si sem naskočit? - Jasně, vyfotíme šampionku.
Tak jo. Jak se to dělá?
Tak. Pohazujte vlasy.
- Pošlete pusu. - Dobře.
Ukazujte na kameru. Pořádně. Energicky, jo?
Jdeme na to.
ŠAMPIONKA V PŘEDSTÍRÁNÍ ORGASMU
Byla to fakt zábava. Děkuju.
Dobrou noc.
Serin?
Serin. Co je?
Hra už skončila.
Serin.
- Serin. - Pane.
Dobrý den, pane.
Pane. Dorazil kufr vaší ženy.
Cože? Aha, dobře, pane. Dobře.
EDA ARIKANOVÁ
Edo, dobrý den.
Dobrý den, Mehmete. Nepopletla jsem čas? Není u vás moc brzy?
Ale ne. O co jde?
Chtěla jsem zavolat včera, ale to jste nemohl.
Chtěla jsem vám říct, že už máme datum řízení.
Dvacátého příští měsíc. V Çağlayanu.
V půl dvanácté. Zrovna jsem mluvila i s Mehmetem.
Nejste ve sporu, takže nejsou potřeba svědci.
Jen vy dva. Bude to vyřízené do 15 minut.
Dobře, díky.
Když jsem ho viděla poprvé, měla jsem pocit, že ho už znám.
Znáte ten pocit, že s tím člověkem něco prožijete? Tak jsem se cítila.
Když jsem ji uviděl, ohromila mě.
Něco mě k ní táhlo.
Dokonce tehdy měla přítele.
Bylo mi to fuk. Řekl jsem jí, ať jde se mnou.
Nechala jsem tam svého kluka a šla s ním. Na nic a na nikoho jsem nemyslela.
Nikomu jsem se nezpovídala. Ani sobě.
Ten večer jsem strávila u něho. A už jsme spolu zůstali.
Občas si říkám, jaký by můj život byl, kdybych ho tehdy nepotkala a nešla s ním.
Občas si říkám,
kým bych byl, kdyby mi nevstoupila do života.
Mám obrovské štěstí,
že jsem ji měl.
Když jsme spolu byli tři roky, přijali mě na univerzitu v New Yorku.
Na studium módního návrhářství. Moc jsem tam chtěla jet.
Ale s Mehmetem nám to perfektně klapalo.
Neodjela.
Byli jsme zamilovaní.
Ani na chvíli jsme nemohli být bez sebe.
Proč by odjížděla? Jak bych ji mohl nechat?
A pak…
Chce tě poznat můj táta.
- Táta? - Jo.
Podle mě si budete rozumět.
Podívej, synu.
Ona se pro tebe vzdala své budoucnosti.
V New Yorku by žila úplně jiný život.
Zůstala tady kvůli tobě.
Musíš začít žít spořádaně.
Jak dlouho ještě hodláš muzicírovat?
Sežeň si pořádnou práci.
Staň se mužem, který si Serin zaslouží, ano?
„Staň se mužem, který si Serin zaslouží.“
Ale upřímně…
jsem si připadal jako póvl.
Jak byste se cítila vy?
Měli jsme malý obřad v zahraničí s našimi nejbližšími přáteli.
Moji rodiče se to dozvěděli později.
Prostě jsme byli svoji.
Pak jsem si sehnal práci.
Samé kravaty, saka, obleky…
A moje hudební kariéra byla v háji.
Hrát s kámošema jsem mohl tak jednou za sto let.
Už to nebylo ono.
Našla jsem si práci.
Hodně mě podporoval, to musím uznat.
Sehnal si klasickou práci. Začali jsme nový život. Byli jsme šťastní.
Všechno bylo kouzelné.
Tolik nás to k sobě táhlo, všechno jsme chtěli dělat společně.
Když jsme dělali životní rozhodnutí, vždy jsme mysleli na toho druhého.
Vzájemně jsme si utvářeli život.
Asi proto teď trpíme.
Oba jsme se snažili vybudovat si kariéru, ale jeden druhého jsme nezanedbávali.
Nejdřív bylo manželství fajn.
Nebyli jsme jako ty páry, co po svatbě ztratí jiskru.
- Tady ne. Jenom po stranách. - Dobře. Vezmu to tady.
Máma mě dávala spát na zádech, takže…
Tos udělala naschvál.
Tak už to ohol všude.
Pak jsem začala navrhovat pro jednu značku.
Nebo jsem se spíš snažila.
Při práci bývá vystresovaná.
Má svůj prostor, všechno tam má po svém.
Nesmí se na to sahat.
Mehmet…
Co to je?
Zrovna jsem koukala na vaši stránku.
Vidím tam kusy, co jsou skoro stejné jako moje návrhy.
Víte o tom?
Proč jste mi o tom neřekli?
Jsou stejné. Jenom jste změnili barvu.
Ukradli mi nápady a vykopli mě.
Na tohle nemáte právo. Co z toho budu mít já?
Naserte si, vy parchanti!
Moc dobře to věděli.
Tehdy jsem začala litoval, že jsem do New Yorku nejela.
Poslala jsem do New Yorku pár svých návrhů.
Jenom jsem zkoušela štěstí.
Nedělala jsem si naděje, ale pak…
VÁŽENÁ SERİN YILMAZOVÁ, DĚKUJEME VÁM ZA PŘIHLÁŠKU DO NAŠEHO STUDIA
Hlásila se do New Yorku.
Měla připravit kolekci. Kdyby se jim líbila, vzali by ji.
Neřekla mi o tom. Tak jsem jí neřekl, že o tom vím.
Už jsem doma.
Ahoj.
- Jak se máš? - V pohodě.
Počkej, Sero.
Čekal jsem, až mi to řekne. Neřekla nic.
Bála jsem se, že to zamítne.
Kdyby jo, možná bych neodjela. Možná by mě přesvědčil.
Zvonil mi telefon.
Začali jsme se hádat.
Nezdálo se jí nic, co jsem řekl, byla paličatá,
v ničem se mnou nesouhlasila.
Serin!
Jedna.
Dva.
A tady další. Jo, to je ono.
Jo. Bože můj.
- Nechcete dělat modelku vy? - Ne, díky. Je nádherná.
Tak asi zůstaneš modelkou ty. Bude to takhle.
- Shawne? - Jo?
- Můžeme? - Jo, jasně.
Z profilu jsi nádherná.
Když jsem šla na focení, vždycky žárlil a byla z toho hádka.
- Dívej se sem. Tak. - Úsměv.
- Pardon, musím to vzít. - V pohodě.
- Ano? - Kde jsi?
Na focení.
Pořád na focení?
Protáhlo se to. Fotíme kolekci.
Vypadá to skvěle.
Moje baskytara… Jsem doma a nemůžu tomu uvěřit.
Tolikrát jsem ti říkal, ať na basu nic nepokládáš.
Jsem na to fakt háklivej.
Děláš, jako bys nevěděla, jak snadno se…
- Jsem v práci. Probereme to pak. - Co to má být?
Není to ostré, Shawne.
- Neuvěřitelný! - Co?
Serin?
Jo, už běžím.
- Jo? - Jo.
- İyi? - İyi. Jo!
Už běžím.
- Zlato, už musím. - Kdo to tam je?
- Štáb. - Copak točíte film? Proč to tak trvá?
Uklidni se. Nech mě to dodělat.
- Promluvíme si, až přijdu. - Nebo vůbec nechoď. Tohle není hotel.
Zavěsím.
Moc se omlouvám.
- Je to světlo lepší? - Dokonalý.
Ještě.
- Všechno v pohodě? - Jo.
Kohopak to tady máme?
- To už nikdy nedělej. - Za koho mě máš?
- Nevyrušuj mě v práci. - Jsem snad hlídač domu?
Co tady znamenám? Co znamenám pro tebe?
Kolik je hodin? A kdo to byl?
Co jako chceš?
- Celej den jsem dřela. Tak co chceš? - Cos pila?
- Počkat. - Co jsem pila?
- Co mělo znamenat, ať nechodím? - Kdo byl ten chlap?
Cos tam v tolik hodin dělala?
Slyšel jsem, jak se tam směje.
- A co by měl dělat? Hádat se jako ty? - Fakt směšný…
Štvou tě snad veselí lidi?
Bavila ses tam. Proč ses vrátila? Víš, kolik je? Tohle je domov!
Za koho mě máš?
- Co? Nemůžu snad po práci domů? - Prostě…
Mehmete…
Mehmete.
CANSU – NOVÁ ZPRÁVA
AHOJ, JSEM ZPÁTKY. JAK SE VEDE?
SUPER POKEC
MEHMETE, MÁŠ CHVILKU? POTŘEBUJU SI PROMLUVIT
ŠKODA ŽES TAM VČERA NEBYL
V PÁTEK BUDE PÁRTY. PŘIDÁŠ SE?
HODÍ SE TYHLE ŠATY NA PRACOVNÍ OBĚD?
No teda.
Jo, poslouchám.
Takovýhle obviňování se mi nelíbí.
Před měsícem a půl jsme hráli v Kadıköy.
Jo, v Kadıköy.
Bylas tam taky, ale odešla jsi dřív.
Kdybys zůstala, tak bys tu holku viděla.
To je celý. Byla tam, potkali jsme se. Viděli jsme se po letech.
Fakt. A kdybych něco takovýho dělal, měl bych tam heslo, ne?
Kde není heslo, není tajemství.
- Podívej se kdykoli. - Jo, ani se tím netajíš.
Zlato, mám jí zavolat?
- Máš to na háku. - Nic jsem neudělal.
A co se stalo po koncertě, že ti posílá fotky výstřihu?
Mám být upřímný?
- Co se pak stalo? - Nic. Co by se mělo stát?
Přišla, poslechla si to a odešla.
- Jenom… - Ale no tak!
- Jenom jsme si psali. - Co se stalo po tom koncertě?
- Nic. Jenom jsem dopil. - Tak proč ti píše každý ráno?
- Hodil jsem ji domů. Byla opilá. - K ní domů?
- Ano. - No výborně.
- To je… - Jak to bylo s tím odvozem?
To myslíš vážně? Vidíš snad, že bych napsal něco špatnýho?
- Nějaký flirtování? - Co bylo pak?
Můžu snad za to, že mi posílá fotky výstřihu?
- Třeba má zájem. - Proč ti je posílá už měsíc každý ráno?
Jsi snad stylista? „Hodí se to do práce?“ A vždycky tři smajlíky.
- Ona… - Opila se a šli jste s někým do trojky?
- Ne! Budu upřímný. K ničemu nedošlo! - Jaká upřímnost? Je konec!
Ty ses o mě vůbec nezajímala. Každej občas potřebuje trochu náklonnosti.
A má z toho radost.
Proč sis sundala prsten?
Mehmete, hodně jsem o tom přemýšlela.
Už mezi námi není opravdová láska.
Nehodíme se k sobě.
Vzdalujeme se od sebe a žijeme nudně a bez vášně.
Je těžké si to přiznat, ale je to tak.
Že tě vůbec napadlo si s ní psát, to dokazuje.
Takhle dál žít nemůžeme.
Neměli bychom.
Tedy, já nemůžu. Mrzí mě to.
Píšu ti to v dopise, protože kdybychom si promluvili, zase se pohádáme.
Nenasloucháme, neslyšíme se.
Obrany, obvinění. Nemám na to sílu.
Nemám sílu na nešťastné manželství, Mehmete. Rozvedeme se.
A hotovo. Pro ni je to tak snadné.
Proto, že jsem si s někým psal.
Kdyby si Serin psala s někým ze své minulosti,
jak byste se cítil?
Kdyby se Mehmet hlásil na práci do zahraničí, aniž by vám o tom řekl,
jak byste se cítila?
Teď se vás na něco zeptám.
Odpověď si prosím dobře promyslete.
Kdybyste se poprvé potkali dnes, zamilovali byste se do sebe znovu?
Už nejsme, kým jsme byli tehdy. Možná bychom se jeden druhému nelíbili.
Jo. Kdo ví?
Záleží na tom ještě vůbec?
Čekáme na datum rozvodového řízení.
A tohle je naše poslední sezení.
Dobře.
Tak v tomhle posledním sezení pro vás mám poslední návrh.
Proč bych ti bral pas?
Dobrý den.
Na letiště.
Kdy máte ten pohovor v New Yorku?
Příští měsíc.
Výborně.
A nemohli byste tam letět spolu?
Chci, abyste se chovali, jako byste se viděli úplně poprvé.
Jenom vám chci pomoct.
Půjdeme, ano?
Prosím.
- Bude to katastrofa. - Proč hned katastrofa?
- Už se mě nepouštěj. - Ty mě taky ne.
Víš, že tě pořád hrozně miluju.
Stýská se mi po nás.
Cítím to stejně. Prostě si to užijeme.
Zelená voda. Se zázvorem.
Vyléčí ti to kocovinu.
- Máš to ráda. - Díky.
Ten alkohol a cigára na mě byly moc. Už máš ten kufr?
Ano.
- Nechybí nic? - Ne.
Bezva.
Mňam.
Chutná?
Takže naše terapeutka měla pravdu.
Včerejšek nám prospěl.
Ano, souhlasím.
Smáli jsme se.
Byli jsme veselí jako dřív.
A povídali jsme si. Tolik jsme toho už tak dlouho nenamluvili.
A žádné rozbroje.
Aspoň ne mezi námi dvěma.
- No jo. - Co ruka, bolí?
Ne, dobrý.
Viděla jsem ti v očích starého Mehmeta.
Toho, který mě chce.
Pamatuješ si, co nám řekla?
„Kdybyste se teď potkali poprvé, zamilovali byste se do sebe?“
Já jo.
Jo, do toho chlapa ze včera bych se bláznivě zamilovala.
Ale my jsme se nepotkali včera.
Co tím chceš říct?
Že se nic nezměnilo.
To, co nás dohnalo až sem, přes noc nezmizelo.
Včerejší večer byl jeden z nejlepších v mém životě.
Ale až se vrátíme do Istanbulu, určitě se zase budeme hádat.
Zase si budeme ničit život.
Já taková být nechci. Naštvaná, ukřičená.
Takovou se nesnáším.
Ta snaha být sama sebou a zároveň námi…
- Ani já tobě nemůžu dát, co chceš. - Co jsem po tobě chtěl?
Co jsem po tobě kdy chtěl?
- Včera jsi to řekl. Já dítě nechci. - Dobře.
- Nemůžu. - A já nechci žít tady. Nikdy.
Jo. A proto jeden druhého osvobodíme.
- Existuje snad jiná možnost? - Tisíce.
Říkal jsem to včera. To hlavní je zvolit si, že budeme spolu.
Ale ty nás zahazuješ. Zvolila sis život tady.
- Je to škoda. - Já nás zahazuju?
Jasně, je to moje vina.
To ty se chceš rozvést, já ne. Teda nechtěl jsem.
Mohl jsi mě podporovat.
Místo abys řekl, že stojíš při mně, řekneš, že to bude škoda.
V tom je problém. Když jde o tvoji práci, všechno musí stranou.
Když jde o to, o čem jsem celý život snila, jsem sobec.
O moji práci?
Já jsem se všeho vzdal!
Dřu jak pes, abys byla šťastná.
A ty hodláš zdrhnout do zahraničí.
A to ti asi dává právo mi zahýbat.
Já jsem nezahýbal.
To si jenom nalháváš.
Oba víme, co by se stalo, kdybych si to nepřečetla.
Serin, já jsem tě nepodvedl.
Takovej já nejsem.
To ty sis se mnou začala, když jsi ještě měla kluka.
Vypadni.
Slyšíš?
Máme se rozvést.
Už máme datum. Chápeš to? Tohle není jen tak.
- Přijdu pozdě na pohovor. - No jo, tvůj pohovor.
Práce je důležitější. I tohle podělaný město.
Všechno je důležitější než já!
A to říkáš, že mě miluješ. Včera jsi to řekla.
Ano, miluju tě, ale tohle nechci. Copak to nechápeš?
Dobře.
A já nechci být s někým, kdo nechce mě.
Takže už odjíždíte?
Ano. Něco jsem si našla na Upper West Side. Je to blíž mé práci.
Ne, něco pro vás mám.
Od Mehmeta.
Děkuju vám.
Ráda jsem vás poznala.
Serin, tohle je poprvé, co píšu dopis.
Nevím, jak mi to půjde, ale budu se snažit.
Možná na tom něco je.
Možná se takhle vyjádřím líp než tváří v tvář.
Měla jsi pravdu.
Možná jsem nedokázal být takovým mužem, jakého si přeješ a zasloužíš.
Pokud jsi ode mě necítila podporu
ve všem, co chceš dělat a o čem sníš, tak se omlouvám.
A moc mě mrzí,
pokud jsi ze mě měla pocit, že už tě nemiluju a nerozumím ti,
i kdyby jenom jediný den.
Tolik se bojím, že tě ztratím, že tě kvůli tomu ztrácím.
Ano, oba jsme měli sny, když jsme se poznali,
a časem jsme se některých museli vzdát.
Mohli jsme to udělat líp než dávat to druhému za vinu?
Nevím.
Ale jedno vím.
A sice že i páry, co spolu zestárnou, se hádají.
- Všechno je připravené. Pojďte. - Dobře. Už jdu.
Taky z toho občas bývají unavení, nudí se a chtějí to vzdát.
Mají jediný důvod, proč to neudělají.
Víru, že jeden druhého najdou doma, když už je všechno a všichni pryč.
Čemu já říkám „domov“
a čemu ty říkáš „láska“ nebo „vášeň“, je vlastně ta víra, nemyslíš?
Chtěl jsem, abychom tu víru měli.
Moc jsem si to přál.
Abychom spolu čelili světu a křičeli: „Jsme jako jeden!“
Moc bych si přál, abychom to nevzdali.
Protože já…
tě pořád bláznivě miluju.
Ještě máš zpáteční letenku.
Když si to rozmyslíš, najdeš mě v letadle do Istanbulu.
Bradu trošku doprava a nahoru. Tak. Ano.
Moc se omlouvám.
Je všechno v pořádku?
Ano, všechno je v pořádku, ale…
- Musím odejít. - Nemám vám něco přinést?
Ne. Mockrát děkuju, ale musím odejít.
- Aha… - Promiňte.
Nashle.
- Prosím, prosím. - Ne.
- Jdete pozdě. - Mám v tom letadle manžela. Prosím.
- Dobře. Ukažte nám pas. - Dobře, díky.
Pardon.
- Můžu tam? - Kam jdete? Brána je zavřená.
- Ale mám tam manžela. Prosím. - Bohužel.
Je mi líto, ale dál už nesmíte.
- Z letadla vystoupit nemůžete. - Rozmyslel jsem si to.
- Promiňte. - Pane!
- Nepoletím. - Vystoupit nemůžete.
Zavolám policii.
- Klidně, ale já neletím. - Mehmete!
- Promiňte. - Musím vás odvést.
Zavolejte někoho.
Nechci se přestěhovat bez tvého vědomí. Měls právo se zlobit. Promiň.
Dostalas tu práci?
Nevezmu ji.
Můžeme ten rozvod zrušit?
Promiňte, ale musím vás odvést.
Můžete chvilku počkat? Poslyšte…
Je to moje žena a poletí se mnou.
- Pokud ještě není zavřeno. - Počkejte chvíli, ano?
Prosím. Děkuju vám.
Ano? Půjde to? Dobře.
Pane, půjde to.
- Vaše žena může nastoupit. - Díky.
- Děkuju. - Pas, prosím.
Pojď ke mně.
Děkuju, nashle.
Neuvěřitelné. To má být vtip?
Kruci.
Zmizel.
No…
Ztratil se.
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich