Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Reality-tv-stjärnan Paris Hilton intog rampljuset på Capitol Hill i onsdags
och vittnade i kongressen om sina erfarenheter av trauma och övergrepp
när hon var på ett center för beteendeterapi i Utah som 17-åring.
Jag utsattes för strypgrepp, fick slag i ansiktet
och iakttogs i duschen av manlig personal.
Det här händer i vårt land, det händer våra unga.
Om det här kan hända Paris Hilton och hennes familj,
tänk då på alla som inte kan vara här.
MEN HISTORIEN BÖRJADE 35 ÅR TIDIGARE PÅ ETT ANNAT LÄGER…
…OCH MED EN MAN
Jag somnade i tron att jag skulle till skolan nästa dag.
Jag var 15.
Huset var mörkt. Mina föräldrar var inte hemma.
Jag väcktes av två män som lutade sig över min säng.
De var stora. De liknade bergsmän.
De sa: "Upp med dig. Klä på dig. Du följer med oss."
De sa att jag skulle få handbojor om jag försökte fly.
De grabbade tag i mig och förde bort mig med tvång.
Jag fördes till flygplatsen.
AVGÅNGAR
De hade hyrt ett privatplan.
Ombord på planet sa han: "Vill du veta vart du ska?"
Jag sa: "Nix."
Jag ville inte visa att jag var rädd.
Jag satte mig i en bil med en kvinna som kallade sig "Mad Cat"
och en man som kallades sig "Mad Dog".
Jag tänkte: "Vad fan är det här?"
De körde ut mig i öknen.
Man såg att en eld långt bort.
De gav mig ett meddelande skrivet på baksidan av ett tomt räkningskuvert.
"Det blir bäst så här. Vi älskar dig."
KÄRA NADINE, DET BLIR BÄST SÅ HÄR. VI ÄLSKAR DIG. MAMMA & PAPPA
Då förstod jag att mina föräldrar hade betalt dem för att kidnappa mig
och föra mig till programmet.
Kom igen. Nu gäller det.
Kom igen. Sätt fart!
Sätt fart!
Ut ur bilen!
Nu! Sätt fart!
Välkomna till Challenger i Söderns öknar.
De kommande 63 dagarna är ni i min och min personals omsorg.
-Förstår ni? -Ja, sir!
-Jag hör er inte! -Ja, sir!
Vad gör man när barnet man har älskat och fostrat i 16 år
plötsligt gör uppror och blir nån man inte längre känner igen?
Under 1980-talet förändrades världen.
Det fanns en djup oro för att USA:s ungdom höll på att hamna snett.
-Nancy? -Tack.
Idag har vi en epidemi av drog- och alkoholmissbruk i landet,
och ingen går säker.
Inte du, inte jag och definitivt inte våra barn.
Landet står inför en kris med sina barn.
Man tänkte: "Vad gör man?"
När inget annat fungerar
skickar desperata föräldrar sina tonåringar
till så kallade "vildmarksterapiläger".
Utformade för att få dem att sluta med dåliga vanor och trots.
Allt är 35-årige Steve Cartisanos idé, en tidigare sergeant i flygvapnet.
Så många i dagens samhälle
som ursäktar sina barn.
Barn måste lära sig att de har ansvar för sina liv och handlingar.
Steve Cartisano var ett geni,
en mycket färgstark personlighet som visste allt om
hur man löste alla ens familjeproblem med bara ett telefonsamtal.
Folk antingen älskade eller avskydde Steve.
Han var före sin tid. Han fick en fantastisk idé.
Det här är Challenger Foundation.
Den påstås kunna omvända dåliga ungar genom prövningar.
Men sen växte det för fort.
Ungarna bryts ner tills de börjar sköta sig igen.
Tanken bakom allt var utmärkt,
och kärnan i det han gjorde var ganska anmärkningsvärd.
Det är moder Jords verk, inte mitt eller personalens.
Det lever vidare idag.
Den här branschen har bara vuxit.
Problemet är att vissa tonåringar inte återvänder.
Tonåringar hamnar i brutala situationer
långt bortom de amerikanska myndigheternas räckvidd.
Vad är överlevnad och disciplin? Vad är övergrepp?
-Det var hemskt. -Död och övergrepp.
Hans verksamhet blev en katastrof,
men han reste sig ur askan
likt: "Säg aldrig dö."
Då så, mr Cartisano, vi pratar om din stiftelse Challenger.
Säger din unge emot dig?
Har du en smartskalle där hemma?
Vad vill ni göra med de här ungarna?
Vem kan kidnappa vem?
Vem övervakar de här personerna som förmodas få ordning på era ungar?
Och hur mycket av det här…
Steve Cartisano lanserar Challenger år 1988.
De tar ungarna ur deras sängar mitt i natten.
JOURNALIST
Föräldrarna har avsagt sig sina rättigheter.
Var är ungarnas rättigheter? Det handlar om 16-åringar…
Ungarna använder sina rättigheter när de skolkar,
när de använder droger och är riktiga skitungar.
De möter en stor, burdus man som säger:
"Jag äger er nu, och ni ska gå på en 80 mil lång tvångsvandring
genom Utahs öken."
CHALLENGER CAMP 1989 UTAHS ÖKEN
Jag heter Horsehair.
Ni ska göra allt personalen säger åt er att göra. Utan att blinka.
Är det uppfattat?
-Ja, sir. -Ja, sir.
-Är det uppfattat? -Ja, sir!
-Namn, ålder och var du kommer från. -April Schmidt, 15.
-Högre. -Bonney Lake, Washington.
April Schmidt, 15. Bonney Lake, Washington.
Första dagen insåg barnen att de var i en helt annan värld
än den de kom från.
Du ska börja behandla din mor bättre än hittills.
Ja, sir.
Det här är inget tillfälligt.
Hon har offrat mycket för din skull. Inser du vad det betyder?
Ja, sir.
Det är för sent att lipa. Det skulle du ha tänkt på när du var med henne.
-Eller hur? -Ja, sir.
Låt det bli en varaktig förbättring.
-Har du förstått? -Ja, sir.
Vi bröt ner dem…
LÄGERCHEF
…men inte för att skada dem eller för att straffa dem.
Vi bröt ner dem för att bli av med den gamla skiten
och återuppbygga…
För att hjälpa dem bli bättre och mer positiva personer.
Vissa ungar var så rädda att de nästan svimmade,
och inte mig emot, jag ville att de skulle känna viss rädsla.
För många av ungarna stod det mellan det här och fängelse.
Ungarna kommer inte att gilla det.
De kommer att gå hungriga, trötta och smutsiga.
Vi måste göra sånt som funkar. Att prata med dem och älska dem förändrar inget.
Lyssnar ni på mig?
Ja, sir!
Både Steve och jag hade varit i flygvapnet.
När vi träffades hade vi det gemensamt.
Han kände att ungdomarna behövde en annat slags hjälplösning.
Vi var långt före vår tid.
TIPI - GRAND STAIRCASE-ESCALANTE
Det var ett 63-dagarsprogram…
80 MIL PÅ 63 DAR
…indelat i tre delar.
DRAGKÄRROR - PRIMITIVT
De fick börja på den lägsta nivån.
Vi gav dem det de behövde, men inte gratis.
Allt hade ett pris.
Vi försåg dem med mat, men maten fanns på en annan plats.
De måste gå dit till fots.
Vi straffade ingen.
Alla handlingar har konsekvenser, bra eller dåliga.
Man bestämmer själv om det blir negativa eller positiva konsekvenser.
Du måste förstå att vi inte pratar om barn som går i kyrkan om söndagen,
eller som går på ungdomsdans mitt i veckan.
Vi pratar om ungar som är utom kontroll, våldsamma och som vill förföra dina barn,
ge dem droger, stjäla din bil och smycken om de kan.
De är här för att de manipulerar och har lärt sig utnyttja systemet.
Jag har alltid varit en uppviglare, familjens svarta får.
NADINE - KOM TILL CHALLENGER CAMP I AUGUSTI 1989 - 15 ÅR
Den enda makten maktlösa ungar har är deras beteende.
Så… Jag var lite utåtagerande.
Jag drack och gick på fester.
Jag älskade att röka gräs.
Jag rökte och drack en del. Det kunde oroa.
Jag hade en pojkvän.
Han var känd som en bråkstake i stan.
Mina föräldrar ogillade att jag var ihop med honom, och mamma gillade inte mig.
Hon hade försökt hitta ett sätt att bli av med mig sen jag var 12.
Så jag packade mina grejor och rymde.
Jag gömde mig hemma hos min pojkväns syster när polisen kom.
Polisen skickade hem mig med mina föräldrar…
…men de sa inte vart jag skulle sen.
Jag sov på marken, utan tält eller nåt annat. Det var stenigt.
Se så! Upp! Det är inget sommarläger. Nu gäller det. Kom igen, sätt fart.
På morgonen ser jag ett gäng ungar.
De är magra med sönderrivna tröjor. En tjej kom fram till mig.
Jag tuggade tuggummi och hon frågade om hon fick det.
Hon ville ha tuggummit jag tuggade. Jag sa: "Det smakar inget."
Hon sa: "Det struntar jag i." Så jag sa "okej".
En annan unge bad om min soppa,
och jag tänkte ge honom den.
Då sa en tjej: "Ge inte bort din soppa."
"Du behöver den." "Okej".
Det var 45 grader, och jag gick 80 mil i gympaskor.
Vi överlevde bara.
Fortsätt gå. Här.
-Tack. -Fortsätt bara gå.
För varje nivå blev livet lite bättre.
Den andra gruppen fick en dragkärra.
De kunde lägga alla sina saker på kärran, men de fick hjälpas åt att dra den.
Den tredje gruppen fick en smörkärna. De fick en stekgryta.
KOM TILL CHALLENGER I AUGUSTI 1988 - 13 ÅR
Med tanke på hur mitt liv såg ut då,
gjorde det mig inget att det var dammigt och smutsigt
och att vi alla luktade förfärligt.
Här har vi övat på alltings balans.
Det finns en ande i allt vi gör.
Det har varit så sen tidernas begynnelse.
Det var jobbigt att bo hemma.
Mamma och jag bråkade ständigt. Det gick inte bra i skolan.
Och sen, månaden efter min pappas död,
försökte jag ta mitt liv.
Okej, samlas här borta, allihop. Ställ er som en hästsko.
Det kändes annorlunda. Det var en annan energi i gruppen,
och jag hade inte så mycket tid att tänka på mitt liv.
Jag var bara inställd på överlevnad.
Jag fann tröst i det.
Fader vår i Himlen, vi ber om din hjälp i denna stund
att begrunda offret det här djuret representerar för oss.
Vi säger det här i Jesus Kristus namn. Amen.
Amen.
Jag stortrivdes.
Jag gillade verkligen att vara där.
Vi ska visa er olika tillagningsmetoder.
En är en grop. Vi använder magen till tillagningen.
Var beredd att röra om. Lägg i köttet.
Jag fick frågan: "Hur vet ni där de kan åka hem?"
Man såg det på blicken, på ansiktsuttrycket.
De hade en glimt i ögat.
De hade ett leende som man inte kunde radera.
Jag tycker att de flesta tonåringar borde komma hit och bli bättre personer.
Det här skulle troligen bli det bästa de varit med om.
Steve hade en vision om att alla behövde genomgå en övergångsrit
från barndom till vuxenliv.
Det inbegriper oftast…
…nåt mycket svårt.
Det gör bara ont.
Jag bara…
Jag stötte bort både mamma och pappa.
Hon skrev ett brev om hur hon älskade och saknade mig
och ville ha hem mig,
men att jag måste vara här.
Om jag åkte hem för tidigt, skulle det inte…
Allt arbete som har lagts ner på…
…att förändra mig skulle vara helt bortkastat.
De genomgick en övergångsrit och det här var början på den.
Hur många av er vara glada över att vara här när ni kom hit?
En, två. Hur många är glada över det nu?
Ja.
Hur många har lärt sig nåt om sig själva som ni inte visste innan?
Det är svårt att förklara för nån som inte förstår det.
Jag kände mig kompetent.
Vid slutet av varje enskild dag kände jag mig kompetent.
Vi blir bättre av kamp, prövningar och motgångar.
Det är en enkel ekvation.
Över 700 har gått programmet. Vi har förändrat hundratals liv.
De här ungarna behöver det här. Vi räddar så många liv.
KOM TILL CHALLENGER I JUNI 1990 - 15 ÅR
Matthew hade suttit i ungdomsfängelse eller varit död
om vi inte hade fortsatt försöka göra nåt.
Förlåt.
Jag drack mycket. Jag rökte en massa gräs.
Då och då tuggade jag i mig en LSD-tripp.
Eller så rökte jag lite PCP.
Det finns en bro längre ner på gatan. Han brukade hoppa ner på tågen från den.
Han var helt vild.
Jag hade roligt.
Men samtidigt blev jag ständigt gripen av polisen
för droginnehav eller liknande.
Jag tror att jag var en mardröm.
Vid det laget kom polisen ofta hit med Matthew.
De hade hittat honom. Han kunde ha druckit alkohol.
Oavsett om det var jag, hans pappa, skolan eller polisen…
Vad än straffet blev hade det ingen som helst effekt.
Vi måste tänka utanför ramarna.
Det här är ungar i crackhus eller som rymmer.
De är utom kontroll och de är manipulationsmästare.
-De skyller på andra… -Manipulationsmästare.
När de är 25 kommer alla ursäkter för varför de hoppade av skolan
eller knarkade att sakna betydelse.
Jag tänkte: "Jag vet inget annat, men det här låter bra."
Jag hade inte varit där särskilt länge,
men jag ville hem till min McDonald's.
Och mina Oreo-kakor.
Min Round Top-glass.
Allt jag gillade.
Men de vuxna hade fattat beslutet, så jag tänkte: "Bara gör det."
"Du är här. Gå genom programmet. Sen kommer du härifrån och kan ta en öl."
Jag var bara rädd att jag inte skulle få åka hem på länge,
men jag tänkte: "De kan inte döda mig."
Precis så tänkte jag: "De kan inte döda mig."
Ikväll har vi en gäst som säger sluta dalta och skippa psykiatern.
Ge tonåringarna ett enkelt budskap.
Skärp er. Livet är ingen dans på rosor. Gå en överlevnadskurs.
Steve hade ansvar för hela programmet.
Det innebar marknadsföring…
VI LEVERERAR NÄR ANDRA MISSLYCKAS
…telefonförsäljning,
att sköta företagets ekonomi och anställda.
Det växte mycket fortare än han hade väntat sig.
Därför var han beroende av personerna i södra Utah…
STEVES EXFRU
…som ledde programmet.
VÄLKOMNA TILL ESCALANTE
Jag tyckte att vi blev för stora för fort. Jag tror inte vi var redo för det.
De har varken duschar, toaletter, sängar eller matsal.
En del av personalen var bara utfyllnad, helt ärligt.
Deras sängar är filtar på marken.
De ville hjälpa till,
men de hade inte samma kunskaper som vi.
Ungarna får stå till svars för sina handlingar.
Delar man sin mat med en hungrig vän, blir båda utan.
Stjäl mat och man blir bunden till händer och fötter.
De flesta i personalen var mycket unga.
Sen hade vi Horsehair som var fältledaren.
Problemet är att han trodde på Steve Cartisano,
och Steve kallade oss manipulativa och lögnare.
Därför var misstron mot oss djupt rotad i personalen.
Vissa ungar säger: "Min rygg är dålig." Eller "knäna gör ont".
Men i läkarjournalerna står inget om knä- eller ryggbesvär.
Säger man att man är sjuk kallar de en lögnare.
Sluta, det gör ont. Herregud!
De nekade oss allt.
Om man har dålig attityd,
får man stanna längre än 63 dar tills den har blivit bra.
Ju längre tiden gick, desto mer blev det som Flugornas herre.
Vi satte upp håret med tamponger för de har snören.
Ibland hade nån rullat packningen fel så den föll sönder när vi gick.
Då fick de en sten för att de hade packat fel.
Jag kunde gå mycket fortare utan den här dumma stenen.
Man använde sin T-shirt som toapapper för man fick inget.
Kan ni tänka er att ni vandrade i öknen
och mötte skitiga ungar med tamponger i håret?
Man hade sagt: "Vad fan?"
Jag ville inte leva i öknen längre.
En morgon vägrade jag bara att stiga upp.
Jag tror lägerledarna sa att jag måste stiga upp.
Jag sa "nej". De sa "stig upp".
Jag sa "nej".
"Ni kan inte tvinga upp mig."
Då slog han mig.
Han slog mig.
Det var en till ledare där.
Den ledaren sa åt honom att binda ihop mina fötter vid anklarna.
Sen började han släpa mig. Och ja, det gjorde ont.
Efter ungefär tre meter stannade han.
Han sa: "Tänker du gå nu?"
Jag hade ont.
Han fortsatte släpa mig.
Huden på ryggen skavdes bort.
Var tionde eller femtonde meter, stannade han: "Tänker du gå nu?"
Jag sa "nej".
"Ni kan inte tvinga mig att gå."
Steve Cartisano kom dit morgonen därpå.
Han sa åt mig att minnas att det som hände var mitt fel.
Sen åkte han därifrån.
Jag tänkte: "Ni ska vara min ledare."
"Ni ska vara mina talespersoner, istället misshandlar ni mig."
"Vem kan jag lita på nu?"
Utahs socialtjänst meddelade mig
att de hade hämtat en ung man från Challenger-programmet,
och att han hade skador jag behövde känna till.
Mitt första möte med programmet var nog i början av 1990.
FD SHERIFF - KANE COUNTY, UTAH
Tjänstemän berättade att lägret tog emot ungar
med alla möjliga problem.
Ungdomar som langade eller använde droger,
och föste ihop dem med ungdomar som bara var stillasittande soffpotatisar
och tog ut dem i den hårda öknen.
Dessutom tilläts inte polismyndigheten träffa ungdomarna.
Jag lade det på minnet
ifall jag själv skulle behöva handskas med dem längre fram.
Jag körde till sjukhuset.
Jag gick in och chockades av synen av den här unge mannen, Matthew,
och skicket han var i.
En lokal läkare hade undersökt honom.
Läkaren sa att killen var utmärglad.
Läkaren hade hittat över 80 ärr, märken och blåmärken
på ryggen och överkroppen
som hade uppstått när han släpades genom öknen.
Han sa att skadorna var i olika faser av läkning,
och att pojken hade misshandlats av programmets personal.
Hur kändes det att få höra det?
Jag blev upprörd och arg, för jag sa till personalen:
"Om ni skadar eller misshandlar en unge här ute,
får ni med mig att göra. Då tar jag itu med er."
Vissa sätt vi gjorde saker på kunde verka skadliga.
Du ska börja behandla din mor bättre än hittills.
Ibland var gränsen hårfin.
Jag tycker inte att nån ska få stryk,
men ibland är det påkallat med det jag ser som kroppsbestraffning.
Ett kok stryk? Ett rejält kok stryk kan ibland åstadkomma underverk.
-Är det uppfattat? -Ja, sir.
-Jag hör er inte! -Ja, sir!
Jag är måhända gammaldags, men människonaturen behöver parametrar.
Annars blir det anarki, och anarki fungerar inte.
Det kommer aldrig att ske.
Man ringde från programmet och sa att Matthew förts till sjukhus.
Jag tänkte: "Han är på sjukhuset, så han måste vara okej."
Jag flög dit.
Några från Challenger mötte mig. De betalade hotellet.
Men så fort jag såg Matthew, var det över. Vi skulle hem.
Jag förstod att det var en osäker situation från första stund.
Det värsta med att vara där ute?
Att mina föräldrar gjorde det mot mig.
Programmet kostade mina föräldrar drygt 16 000 dollar år 1989.
Det var mycket pengar 1989.
De senaste tre åren har nästan 800 ungar gått programmet enligt Cartisano.
Det motsvarar ungefär tio miljoner dollar.
Steve var smart och visste att det krävdes mycket pengar.
Varför klandra nån som driver företag för att tjäna pengar?
Han tjänade mycket pengar.
Han köper ett stort, fint hus.
Jag fick en radio!
Han hyrde bilar. En gång hyrde han en Lamborghini.
Det här går tvärtemot kärnan i "vi försöker bara hjälpa ungdomar".
Det här var överflöd.
HEMVIDEO, CARTISANO
Jag var inte inblandad i ekonomin.
Jag vet bara att vi tjänade tillräckligt.
Det kom nog in mycket pengar, men utgifterna var också stora.
Det var dyrt att driva de här programmen.
Vi hittade ett hus i Utah.
Det var ett stort hus på ungefär 600 kvadratmeter.
Vad tycker du, Jen?
Jag köpte en häst och började rida.
Allt var jättebra. Det verkade vara mycket framgångsrikt.
Det var då jag tror att han började tappa fokus.
Det där berget heter "Fiftymile Mountain".
Det löper över 80 mil ända till Lake Powell.
Det här är också Kaiparowits-platån.
Det var en mycket dålig plats för ungarna att vandra på.
Landskapet kan fort bli livsfarligt.
DEN 27 JUNI 1990
Jag åkte med en annan sheriff…
…när vi fick anropet från Richfield
om att en kvinnlig deltagare i Challenger-programmet
var på väg till sjukhuset i Panguitch.
När jag var på kontoret i Provo
fick vi ett samtal från ett annat läger om att det skett en olycka.
Steve tog telefonen och frågade vad som pågick.
Ansiktsuttrycket förändrades.
Det var allvarligt.
Vi släppte allt.
Han och jag flög dit.
Vi visste inte hur illa skadad hon var, bara att det var allvarligt.
Vi landade rakt framför ambulansen.
De gjorde HLR på henne och hade satt dropp.
En läkarassistent såg på henne.
Det tog inte 45 sekunder innan han sa: "Hon är död."
Steve blev förkrossad.
Han var helt förstörd.
Han klandrade säkert delvis sig själv, det var ju hans program.
Det var han som värvade barnen till programmet,
men han visste också att det där var utom hans kontroll.
Han tillbringade inte särskilt mycket tid i södra Utah vid det laget.
Så jag tror att han insåg att han inte hade kunnat göra nåt,
som hade förändrat utgången.
Kristen Chase hade varit på den karga Kairparowits-platån i 3 dar.
Hon kollapsade och dog efter en dagsvandring på åtta kilometer.
Ni ska få träffa Sharon Fuqua.
Sharon beslöt att skicka dottern Kristen
till ett vildmarksläger när hon kuggat sin årskurs
och tog en överdos av antidepressiva.
Hon var 16 år gammal.
Sharon kunde förstås inte veta
att hon aldrig skulle se sin enda dotter i livet igen.
-Hon ser busig ut. -Ja, det var hon.
SHARON & DAVID KRISTENS MAMMA OCH BROR
Hon var jättesnäll och rar och…
-Hon älskade att klä ut sig… -Ja, det älskade hon.
Men efter ett tag förändrades saker.
-Hon blev upprorisk. -Ja, hon blev upprorisk.
Hon hade det bara jobbigt.
Vi visste inte vad vi skulle göra.
Vecka fyra är de ensamma i fyra dar. Drogerna är ute ur systemet.
De vill hem och vara sina föräldrars söner och döttrar samt utbilda sig.
Det är bara… Man tror att det ska hjälpa.
Jag växte upp i en ranchägarsläkt ute i det här hårda ökenlandskapet.
Folk som har vuxit upp i området vet och förstår hur tuff öknen kan vara.
Man vandrar mellan vattenhål som kan ligga 1,5 mil från varann.
Personalen var dåligt utbildad.
Vissa hade själva gått Challenger-programmet.
Det stod klart för mig att det var ett katastrofrecept.
Poliser från sheriffen i Kane County genomsökte stiftelsens kontor idag.
De hoppas att fynden kan avgöra vilka åtal som ska väckas mot stiftelsen.
Då sa jag: "Jag ska gå till botten med det här."
"Vi ska ta itu med det här."
Max Jackson är sheriff över området där Challenger finns.
Han säger att han drunknar i klagomål från föräldrar i hela landet.
Det här fallet tog över mitt liv.
Så länge de är kvar kommer polisen att fullt upp.
Myndigheterna i Kane County har bestämt sig för att krossa mig.
Kommer de inte åt mig, går de via programmet.
Skickar man ut nån i öknen som faller ihop därute
och uppvisar symtom på värmeutmattning, då behandlar man det.
Pionjärer banar inte bara väg, de blir även måltavlor.
Jag förespråkar de här programmen.
Jag har sett många liv förändras och många tacksamma föräldrar
att jag vägrar låta småaktiga byråkrater bestämma
när de inte ens kommer ut och ser sig om.
Potentialen är stor där ute för fler övergrepp och kanske fler döda.
Myndigheterna åtalar Cartisano och Challenger Foundation
för vållande till annans död.
VÅLLANDE TILL ANNANS DÖD INBEGRIPER BLAND ANNAT:
Om Steve fälldes väntade fängelse.
Ingen tvekan om saken.
Han skulle inte klara sig bra i fängelse. Han var orolig.
STEVES FÖRSVARSADVOKAT
Han visste att om han förlorade i rätten så skulle han få fängelse
och lämna en ung mamma ensam med fyra små barn.
Hej.
Vi förväntar oss en massa smutskastning och är beredda på det.
De ville bara sätta dit honom.
Åtta barn till vittnar om slag, svält och att ha bundits vid träd
av programmets ledare.
Nio fall av barnmisshandel har väckts mot Challenger-stiftelsen.
Allt från att binda barn vid träd till att släpa dem över stenig mark.
Åtal.
Åtal efter åtal väcktes.
Åtalen genererade stor negativ publicitet över hela landet.
Företrädare säger att det kostat programmet miljontals dollar.
Challenger kostade familjerna upp till 16 000 dollar.
Men en av Cartisanos huvudsakliga inkomstkällor
var att debitera föräldrarnas försäkringsbolag
för barnens "behandling".
Då vill försäkringsbolagen ha pengarna tillbaka
för de ser nyheterna och tänker: "Vänta nu lite."
Det här är viktigt för mig. Jag vet att många andra ungar
har misshandlats här. Det borde inte få fortsätta.
Programmet stängdes ner.
Vi hade ingen inkomst. Jag började jobba på Sears.
Därefter ägnade vi 1,5-2 år åt
att slåss i rätten.
Åklagarna försökte åter att visa att Cartisano brydde sig mer om vinsten
än säkerheten för tonåringarna han skulle hjälpa.
De har ljugit i två år. Jag har aldrig träffat lömskare personer.
De hävdade att Kristen Chase drevs för hårt på vandringen
och dog av värmeutmattning.
Obduktionsresultatet
visade att hennes inre organs skick
i någon mån överensstämde med värmeutmattning,
men skicket överensstämde även med andra dödsorsaker.
Jag behövde bara visa att det inte var värmeutmattning,
så skulle vållande till annans död strykas.
Jag är ingen läkare, men hon fördes ut hit i öknen
på 1 800 meters höjd, i 40-gradig värme.
Hon var otränad och tvingades att marschera.
Jag tror verkligen att han var försumlig,
och att den försumligheten orsakade Kristen Chases död.
Vi lyckades med det vi gjorde.
Han bäddade sin säng, och jag min. Vi var båda med på det.
Det har såvitt jag förstår, mr Cartisano,
väckts åtal mot dig för vållande till annans död.
Det stämmer.
Var din stiftelse Challenger ansvarig för Kristen Chases död?
Jag kände inte Kristen. Jag var 9 500 km bort när Kristen kollapsade…
Men Kristens fall, de nio fallen av barnmisshandel,
de olika åtalen mot er, skattemyndighetens aktioner mot er…
Det finns en slutsats…
Du har en väldigt lugn attityd för en man vars värld håller på att rämna.
Dagen domen ska fastslås…
…skickar domaren ut juryn för att överlägga.
Det såg verkligen inte bra ut för Steve Cartisano.
Förhållandena kring hennes död tydde starkt på
att hon hade tvingats vandra utan vatten i brännande hetta.
Juryn lämnade på morgonen.
De återvände inte med sin dom förrän på kvällen.
Han hade oddsen mot sig
för han behövde bevisa i rätten att det var en olycka.
Juryn kommer in och domaren frågar: "Hur dömer ni på den här punkten?"
"Icke skyldig, icke skyldig, icke skyldig."
Vi gick fria. Det var mycket glädjande.
Ett misstag försvarsadvokater ibland gör
är att de försöker bevisa en alternativ teori i fallet.
Det är ett misstag.
Man måste bara visa att åklagarens hypotes är felaktig.
FÖRSUMLIG
Man vet inte säkert vad hon dog av.
Vi spekulerade kring om det var toxic shock syndrome eller septisk chock.
Det var inte värmeutmattning.
Eller det fanns rimliga tvivel om det.
Det var en stor lättnad.
Det finns inte ord för den lättnaden.
Det måste få ett slut. Det var det jag ville.
Efter två år måste det ta slut. Jag är glad att det är över.
Vi kände att våra böner besvarats.
Jag kan bara inte tro det. Än idag.
Hur länge sen är det nu, 32 år?
Vi saknar henne.
Jättemycket.
Ingen var ansvarig för det. Det var nåt som hände.
Jag vet inte om det låter kallt, men verkligheten är sån.
CARTISANOS KRITIKER
Vi ville inte ha mer publicitet.
Vi ville inte ha mer stress eller påfrestningar.
Jag oroade mig för mina barn och hur de påverkades,
och ville att han skulle sluta med ungdomsprogram.
Men det var som om han inte visste vad han kunde göra annars.
Jag har alltid haft bra hand med barn.
Jag förstår dem. Jag har varit dem.
Vill de berätta om sina problem, säger jag: "Okej, vi jämför."
Vill du prata om hur hårt livet är? Då gör vi det.
Jag tog mig genom det. Det kan ni också.
Det här är Steve när han var fyra eller fem år.
Det där är Inez.
När han var bebis lämnade hans föräldrar först bort honom.
Han adopterades av Troy och Inez.
Hon blev förkrossad
när hans biologiska föräldrar tog tillbaka honom
när han var runt två år.
Vad har du för bakgrund och utbildning?
Det är olika. Jag har mest gått i livets hårda skola,
med min bakgrund och mitt liv.
Mamma var heroinmissbrukare. Hon satt i fängelse.
Hon mördades när jag var 17.
Min pappa hade ganska hetsigt humör. Hans lösning på problem var att slå en.
Han hade det kämpigt på högstadiet och gymnasiet.
Det var inte lätt.
Han ville inte börja på sin pappas betongfirma,
så han tog värvning i flygvapnet.
Det förändrade hans liv och gjorde honom till den självsäkra person han blev.
Kombinationen av träningsläger, överlevnadserfarenhet
och allt han upplevde i flygvapnet
var saker som hjälpte honom mogna och bli en mer ansvarstagande person.
Därför trodde han att det var ett bra sätt att hjälpa unga personer.
Det skulle stärka självförtroende och hjälpa dem göra bättre livsval.
När rättegången var över och han hade frikänts…
…ville jag att han skulle hitta nåt annat för att bidra till försörjningen.
-Gjorde han det? -Nej.
Nej.
Den grova brottsligheten bland minderåriga i USA ökade med över 25 procent
de senaste tio åren.
Jag luktar marijuana. Min näsa ljuger inte.
När 1990-talet började kämpade föräldrar fortfarande med frågan:
"Vad gör jag med ungen?"
Det tycks vara sant. Ungdomar röker mycket gräs.
Kanske lika mycket som förr i tiden.
Steve visste att vildmarksprogrammet fortfarande kunde hjälpa familjer,
men vart han än försökte hålla det,
sa de sociala myndigheterna nej.
Han var svartlistad.
Men jag tror att Cartisano njöt
av att kunna överlista myndigheterna
och börja om på en ny plats där ingen visste vem han var.
Hej! Hur är det? Jag väntade mig er här.
Till slut åkte han till Jungfruöarna.
Till Saint Thomas, tror jag.
Journalisten i mig sa "jag ska försöka sätta dit dig",
för domstolarna gjorde inget.
Vi hade bara folkets domstol.
Vänder man på en sten hittar man bara en till att vända på.
"Steven Cartisano, vars vildmarksterapiprogram i Utah förbjöds…
VAR ÄR STEVE CARTISANO?
…när en flicka i hans omsorg dog i öknen är igång igen."
"Nu driver han ett program under namnet Health Care America."
Han fortsätter.
När vi träffades studerade han film.
Han använde den bakgrunden för att göra en reklamfilm.
Han gjorde en fin, välproducerad film med skådespelare.
De första dagarnas uppror är vanligtvis subtila.
De är bara långsamma. De släpar fötterna efter sig.
De vill inte att nåt ska gå smidigt.
Istället för vandring satte de ungar ombord på båtar, tror jag.
Visst? Ja, det var det.
Hör du, vad gör du?
Lugna dig.
-Lugna dig! -Dan!
Jag sa: "Vänta."
Obekymrad om att han just hade frikänts
från vållande till en 16-årig flickas död,
så gjorde han vad? Visst skämtar ni?
Dan!
I ett sånt här program är vissa barn naturligtvis mer aggressiva än andra.
I synnerhet Dan var väldigt aggressiv.
Steve tar det till nästa nivå och säger: "Jag ska ta ännu mer betalt."
Konceptet hade gått från Utahs kala öken
och att lära sig överlevnadsfärdigheter
till nåt som mer liknande en nöjeskryssning i Karibiska havet.
Jag ser på och hjälper dig, men jag gör det inte åt dig.
Blir det inte rätt får du själv lida för det.
De kastade kanske ankar nånstans
och fick lämna båten lite,
men nio av tio gånger är det ingen annan där.
Ni kan reglerna. Vi vandrar ihop…
-Vi behöver inte dem för att äta. -Reglerna är såna.
Han lyckades attrahera några av de rikaste familjerna i USA:s historia.
Rockefellers.
Ett barnbarn till Arkansas avlidne guvernör skickades dit.
Alla gjorde det i tron att det var ett legitimt, trovärdigt program
som hjälpte ungarna hitta sig själva och komma hem respektfulla och som nya.
Vi fick göra det på ett enkelt och kontrollerat sätt.
Det var nästan nåt vi måste genomgå.
Och det visade sig fungera. Vi blev väldigt tajta.
Jag gick till en läkare. Han nämnde det för mamma, tror jag.
Så vi skaffade Health Care America-videon.
Vad vill du egentligen?
Vet inte. Jag vill ha frihet eller nåt.
Nyckeln till behandling av unga är relationen.
Har man inte relationen…
Filmen var väldigt övertygande.
…uppnå allt de kan annars.
Som tonåring var Adam utom kontroll.
HEALTH CARE AMERICA MAJ 1993 - 18 ÅR
Han stod inte ut med sin mamma.
Han kastade kniv mot henne några gånger. Det minns jag.
Jag var en arg unge.
Jag är adopterad och använde det som min ursäkt.
Vi var desperata och måste göra nåt.
Ni vet allihop varför ni är här.
Ni har inte tagit ansvar för era handlingar.
Nu ska ni lära er det.
Jag behövde nåt slags vägledning i livet. Jag saknade det.
Pappa jobbade jämt.
Jag flög till Saint Thomas.
Jag var redo för nåt nytt.
Jag var redo att bättra mig och att jobba på mig själv.
Programmet på sex och en halv månad var verkligen omvälvande.
Det förändrade nästan allt.
LARRY ADAMS PAPPA
Jag träffade Steve första gången när jag åkte till Costa Rica.
Adam hade varit där ett tag.
Vi hade inte träffat honom, och de tyckte att ett besök vore bra.
Vad skulle du säga till din pappa om han var här?
-Jag skulle krama honom. -Vänd dig om.
Vänd dig om, jag är här.
Det var väldigt känslosamt.
Jag är ingen känslomänniska, men det där kändes verkligen.
Jag ville hälsa på dig.
De flesta jag pratar med som har liknande upplevelser…
Man kan inte prata om det utan att bli återtraumatiserad
i minst fem år.
Man är kanske en bortskämd gnällig unge, men ingen bryr sig.
Om ens egen förälder inte bryr sig om en,
bryr sig ingen.
Vem skickar iväg sin egen unge på nåt sånt?
Mina föräldrar kom och hämtade mig,
och mamma ville inte vara nära mig för att jag luktade.
Vi satte oss i bilen. Hon öppnade fönstret och sa: "Hon stinker."
Jag tänkte: "Vad fan? Vad är det för fel på er?"
Jag glömmer aldrig när programmet slutade. Du hade varit ren ett tag.
Ja.
Du kom tillbaka till Atlanta och bara…
Efter en vecka började det igen.
Nej, jag tror att det var en månad, sen var jag tillbaka i mina gamla vanor.
Ja, inte mycket hade förändrats.
Helt ärligt, borde jag lämnat dig där i resten av ditt liv. Det var…
-I resten av mitt liv? -Ja, i djungeln.
Första spåret kom när jag hörde av en forskningsstation på ön Saint John.
De berättade att ett antal ungar och några vuxna kom dit på en båt.
De hade sagt att de var där på nån utbildning
som anordnades av organisationen Health Care America.
Men sen såg de att ungarna var väldigt ovårdade
och att det verkade saknas struktur.
Chefen för forskningsstationen
ringde företagsregistreringsbyrån på Amerikanska Jungfruöarna.
Och ingen verksamhet med namnet Health Care America
hade licens att driva företag i landet.
Man verkade helt i det fördolda. Inga tillstånd hade utfärdats.
Polismyndigheten hade inte godkänt dem.
Inga hälsovårdsinspektioner genomfördes.
De dök upp där, från ingenstans,
kastade ankar och började bedriva "vildmarksterapi" i tropikerna.
ÖVERLÄMNAS PERSONLIGEN
När myndigheterna är dem på spåren…
MÅSTE GENAST UPPHÖRA
…beslutar Cartisano att det är dags att lämna.
Kaptenen seglar från Saint John
till en annan närmast obebodd ö.
Ungarna vet inte vad som pågår.
De är veritabla fångar på ett flytande terapiläger
som erbjuder noll terapi.
Och de är ute på havet i månader i sträck.
Hej, pappa. Vi älskar dig. Julen blir sig inte lik utan dig.
Vi saknar dig.
-Hej då, pappa! -Hej då!
Jag deltog i Health Care America i nio månader.
Vi visste aldrig vart vi skulle, hur länge vi skulle vara där
eller vad planen var.
Vi verkade ständigt vara på väg nånstans. Vi seglade bara från ö till ö.
Vi stannade bara länge nog för att skaffa det nödvändiga.
Vi seglade från Jungfruöarna till Mona Island i Puerto Rico.
Dominikanska republiken.
Haiti och sen seglade vi till Jamaica.
Sen fortsatte vi till Venezuela och Cartagena, Colombia.
De här platserna ligger inte nära varandra.
De är utspridda över hela Karibiska havet.
Jag var rädd för vad som skulle hända.
Jag bara… Det är svårt att förklara.
Att inte veta när man fick åka hem,
och bara känna att det aldrig tog slut…
Känslan av att man aldrig blir bra nog för att få åka hem.
Till slut får jag fram att programmet
nu bara bestod av fem ungar på en katamaran.
Efter ett antal veckor är de nära land i Puerto Rico.
Flera av ungarna tänker: "Vi måste bort härifrån."
De försökte hitta nån som trodde dem och säga:
"Vi har rymt. Hjälp oss!"
Kaptenen är så trött på att ungarna rymmer
att han tänker: "Jag ska binda ihop ungarna i en bil,
lägga rep om halsen på dem
och binda fast repet i bilen så de inte rymmer."
Myndigheterna i Puerto Rico slår till
i tron att det handlar om organiserad brottslighet av nåt slag.
Barnen kom hem och frågade föräldrarna: "Vet ni vad ni skickade mig till?"
Hälsovårdsmyndigheten i Puerto Rico engagerar sig.
De har inget tillstånd, ingen auktorisering att göra det de gör.
Cartisano har som vanligt kört "hårda bud och överge dem sen."
Han är inte där.
Som journalist tror man att han ska gå under jorden.
Han kommer att byta karriär.
Vi hade förlorat allt.
Pengarna han fick för programmet och använde till programmet…
Jag minns inte att jag såg dem.
Jag visste att vår ekonomi höll på att bli riktigt dålig.
"Vi kan inte köpa ditt eller göra datt."
STEVES & DEBBIES DOTTER
Jag förstod inte så mycket då.
Vi hade ingenting.
Pappa var lysande.
Han är den smartaste personen jag nånsin träffat.
Han kunde ha gjort så mycket.
Så jag sa: "Pappa, gör nåt annat är du snäll."
Jag var arg och ville att han skulle göra nåt annat
så vi kunde leva normalt.
Jag ville ha en normal familj.
STEVE & DEBBIES SON
Det var jättebra.
Ja. Hej.
-Hej. -Hej.
Kan du titta mot dinosauren där uppe?
Ja, det blir bra.
När David gick i tvåan var han blyg.
Kan du vända dig mot väggen?
Men när han blev 12 började han umgås
med ungar som gillade att dricka, festa, röka marijuana och sånt.
Jag tror han upptäckte att blygheten försvann.
Han började knarka väldigt mycket.
Han hade ingen spärr…
Dave hade ingen tröskel.
Han ville ta allt han kunde jämt, till varje pis.
Det var en nedåtgående spiral. Han knarkade mycket.
Det var jättetufft. Jag jobbade heltid.
Steve hade ströjobb här och där.
Steve Cartisano var fortfarande övertygad
om att vildmarksterapi var en bra affärsidé.
Så Steve får kontakt med några affärsmän
som vill starta ett program i Samoa.
Steve har blivit konsult.
Men Steve Cartisanos arv började komma ikapp Steve Cartisano.
Därför presenterade han sig för föräldrar som Steve Michaels.
STEVE MICHAELS ÄR STEVE CARTISANO
Steve lyckades dra igång programmet i Samoa.
Vi bestämde oss för att vi måste skicka dit David.
Vi fick två män att kidnappa honom,
som vi hade gjort med andra elever, och skickade honom till Samoa.
Vad är det här? Ingången?
Det här är citationstecken "vakten".
Han ser till att inga obehöriga kommer in.
Där ser du skylten.
Precis, där är skylten: "Pacific Coast Academy."
Det skiljer sig stort från bilden broschyren ger.
VARJE DAG GÖR BRA UNGAR FEL VAL
Mamma övertygades av en broschyr. Det var en jättefin broschyr.
Det liknar en semesterresa.
Det kostade 25 000-30 000 dollar beroende på ungen.
Hur hade din mamma råd?
Hon sålde huset vi bodde i. Så det var en stor förändring för oss.
PACIFIC COAST ACADEMY APRIL 2000 - 16 ÅR
-Hur var de andra ungarna? -Jag kände faktiskt en av dem, Amber.
Jag kände henne från Costa Mesa.
Vi hade gemensamma vänner och kom bra överens.
Vi såg på varandra och sa: "Herrejävlar! Hur hände det här?"
"Hur hamnade nån jag känner hemifrån i Samoa av alla ställen?"
Jag blev glad. Det var en lättnad.
Träffade du Steve Cartisano?
PACIFIC COAST ACADEMY MARS 2000 - 14 ÅR
En gång.
Han dök upp för att se till sin unge.
Det var konstigt att han skickade sin unge till ett av sina läger.
Steve Cartisano sa: "Hjälp de andra genom att lära dem vad du kan."
Jag sa: "Som ungdomsledare?"
Han sa: "Ja, alla vill bli ungdomsledare."
Då har man högre rang. Man behandlas bättre och får bättre mat.
Jag skulle delegera allt som skulle göras och…
…tvinga folk om de inte ville.
Mannen erbjöd mig att få det lättare: "Ja, jag gör det."
Pappa var jättehoppfull.
Det gick bra för Dave.
Pappa jobbade och allt var mer stabilt.
Det gick riktigt bra, men då förstås gick allt…
Jag kontaktades av en advokat som hade ett videoband,
gjort av en pappa och hans son som deltog i programmet.
De ville att jag skulle se det.
Jag besökte advokaten på hennes kontor.
De dämpade belysningen och tv:n började flimra.
Kvaliteten var jättedålig, men man såg att det hade filmats i djungeln.
Jag tror att mitt första intryck var
att det liknade nåt man skulle se i ett vietnamesiskt krigsfångeläger.
Jag tillbringade en och en halv månad i isolering för mitt dåliga inflytande.
Det är inget. Jag har rekordet.
Tre och en halv månad.
Man såg inte ens att de var ungar. De var utmärglade och smutsiga.
De var täckta från topp till tå av insektsbett.
Hur jobbig jag än är, så förtjänar jag inte stryk.
Inte jag heller.
De levde bokstavligen som djur.
DEN 30 JUNI 2001
Jag har varit här nästan ett år.
De har slagit mig vid ungefär sju tillfällen.
Mamma, pappa, jag vill komma hem. Tack.
-Är du 18? -Ja.
De får inte hålla kvar mig, men de släpper mig inte.
Här har vi min säng och Brandons säng.
Det här är stenar och lite strå.
Stället var inget när jag kom dit. Det var en djungelglänta.
Stället byggdes av de andra ungarna.
Vi byggde vägar. Vi grävde diken för rörledningar.
Vi anlade avloppen.
Vi gjorde allting, all infrastruktur som behövdes
för att det skulle bli nåt markägarna kunde tjäna pengar på.
Det var ett arbetsläger.
Vad hände med er efter rymningen?
Vi fick stryk och hölls vakna hela natten.
Vi stod på alla fyra eller på knäna med händerna över huvudet.
Det som slog mig efter att ha sett videon var
att det här var det mörkaste kapitlet i Cartisano-historien jag kunde minnas.
Det var en mycket mer ondskefull känsla.
Misshandeln, situationen och förhållandena verkade mycket värre.
Hej, jag heter Amber Michelle.
-Hur länge jag har varit här? -Ja.
Jag har varit här i nästan 16 månader.
Ungefär vid den här tiden förra året
band man ihop mina fötter
nerslagen och…
Fan! Personalen lyssnar. De kommer att komma hit.
Bara lugn.
Vi torkade av borden.
Jag sa att jag var färdig.
Då kallades jag in till den dåvarande ledaren för lägret.
Han sa att jag skulle sättas i isolering.
Jag såg på honom och sa: "Nej, det ska jag inte."
"Jag har inte gjort nåt fel, det ska jag inte."
Helt plötsligt kom fyra elever.
De vände på mig så jag låg med ansiktet neråt.
De drog bak mina armar och band ihop dem.
Sen band de ihop dem med fötterna också.
Personalen fick inte göra det för det var barnmisshandel.
Därför lät de eleverna göra det.
Vilka menar du med "de"?
Kurt.
Jag minns att vi band fast henne vid pålen i hyddan.
Jag deltog inte i att binda ihop händer och fötter.
Jag var hos henne i många timmar.
Händerna började bli lila och blå. När det blev min tur släppte jag henne.
Jag lättade på repet så hon kunde röra händerna.
Sen blev det natt och ingen fick mycket sömn.
Vad skulle vi göra?
Då sa personalen: "Kasta vatten på henne."
Det började med små muggar med vatten.
Sen blev det bringare. Därefter blev det 20 liter åt gången.
De lät mig inte andas när de gjorde det.
Jag gillade det inte.
Jag vill inte göra så mot nån, och vi hade inte gjort det
om inte nån högt uppsatt inom personalen hade instruerat oss till det.
Det förklarade jag när hon var bunden.
Jag sa: "Det här är ett skitställe, en blåsning."
Det borde inte få hända nånstans.
Hon visste att jag inte bestämde,
så jag tror inte att hon klandrade mig personligen.
Hur kände du dig när Kurt gjorde det?
Sviken.
Varför sa han inte nej?
När jag hade varit bunden i två dar fördes jag till isoleringsplatsen "Vow".
Den är på andra sidan ön och medan jag var där…
Slog de dig?
Jag blev sexuellt utnyttjad.
Jag vet att han inte vill höra det, så…
Man skickade inte flickor till byn. Jag var den första.
De placerade oss…
Det var hos byhövdingen, hövding Tui.
En dag när hans familj var i kyrkan eller på jobbet
var det bara han och jag där. Det var söndag och jag jobbade inte.
Och…
Han började förgripa sig på mig.
Jag minns att jag satt ner.
Han började…
Hans hand var på min rygg och på min arm och sen började han…
Han började…
…smeka mig och…
…jag…
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Man försöker putta undan, men han är byhövding,
så man vet att han är mäktig.
Några dar senare berättade jag det för lägrets högsta ledare.
Han fick det att verka som att jag överdrev.
Hur kunde jag anklaga Tui för såna handlingar?
Han gick så långt att han lämnade kvar mig där längre.
Det sista Pacific Coast Academy ville var naturligtvis
att nån förde ett sånt här videoband
utanför deras ägo.
De visste hur graverande det var.
Så föräldern som spelade in bandet
kontaktade USA:s ambassad.
Han sa att han behövde lämna landet med sin son
innan PCA:s personal insåg vad som hade hänt.
Ambassaden insåg att det var illa. Det här var brottsligt.
Han begav sig genast till flygplatsen.
Han hade sällskap av en ambassadanställd
som hade gömt videobandet i en portfölj.
Pacific Coast Academy sa till de samoanska flygplatsmyndigheterna:
"Låt honom inte resa med videobandet."
De visste att det var skadligt för deras affärer,
men de sa dessutom till myndigheterna
att bandet skulle skada turismen om det kom ut.
De samoanska myndigheterna förhörde pappan
och frågade om och om igen var bandet var.
Han sa: "Jag har redan postat det till USA."
Han passerar säkerhetskontrollen.
Han får bandet av ambassadtjänstemannen och lämnar Samoa.
Det var då nyhetskamerorna dök upp och allt urartade.
Jag minns att en nyhetshelikopter cirklade över vårt hus i Kalifornien.
Rakt ovanför.
Det var oavbrutet.
MISSHANDEL
VIDEOBAND INGA TVIVEL
OMÄNSKLIGT
MISSHANDEL
Hans namn kopplas samman med nåt han inte ens…
Det gör mig så arg. Helt ärligt.
Han var nästan aldrig där. Han var inte inblandad längre.
Det var då de hämtade ungarna.
Jag jobbade på USA:s ambassad i Nya Zeeland vid den tiden,
och tjänstemännen sa…
TIDIGARE ANSTÄLLD PÅ USA:S AMBASSAD
…att de var problem på lägret,
och att vi måste åka dit och undersöka vad som pågick.
Man kunde inte lämna barnen i den där situationen.
Vi lyckades ta oss in i lägret.
Det var mycket ödsligt.
Det var i princip bara vi där ute.
Man hade flyttat barnen.
Det var uppenbarligen nåt i görningen.
Vi gick längs utkanten av lägret när vi hörde ett ljud.
Vi gick dit och hittade ett av barnen.
Han var rätt så sjuk.
Först var han mycket motvillig
till att prata med oss, förmodligen av rädsla för straff.
Men till slut sa han att man avsiktligt hade fört bort alla från lägret.
Vi visste inte vart. Vi hade ingen aning om var de var.
Det var en mycket märklig dag från första stund.
De var snälla mot oss.
Snällare än… Det var märkligt.
De skickade oss en strand.
Jag minns hur vi körde genom djungeln
utan att veta vad vi skulle hitta när vi kom fram.
Jag tänkte: "Hur förde de ungarna genom här?"
Vi skulle bara vara där en stund.
Men helt plötsligt…
…kom svarta suvar med mörka fönster,
en efter en annan…
…farande mot platsen där vi var.
Jag vet inte var de kom från. Jag minns bara att de kom farande.
Barnen var nere på stranden.
Jag minns att jag såg på dem och tänkte: "Herregud."
En person hoppade ut ur en av bilarna…
…och sa att de kom från amerikanska ambassaden.
Det måste vara fejkat.
Aldrig att nån skulle bry sig så mycket.
Särskilt inte om mig. Det var omöjligt.
Videobandet blev grunden för ett åtal.
HÖGSTA DOMSTOLEN KALIFORNIEN
En åtalsjury hörde vittnesmål från barnen i PCA och deras föräldrar.
Det fascinerande är att de frågade mannen som förde ut videobandet:
"Hur kunde du vara så dum att du skickade din unge på ett sånt program?"
Han visar Pacific Coast Academy-broschyren som Steve hade skrivit,
och han läser upp hurdana barn programmet har skapats för.
Han lägger ner den och säger:
"De beskrev min son. Därför valde jag det."
Cartisano visste vilka känslor han skulle spela på
hos desperata föräldrar som kände: "Jag har inget val."
Men Steve ställdes aldrig till svars för plötsligt förändrades världen.
Efter den 11 september prioriterades annat.
Och Steve Cartisano, trots allt han hade gjort,
utgjorde inget säkerhetshot mot nationen.
En kort tid efter att Dave återvände från Samoa
började jag flippa ut.
Jag började bli en ganska vild tonåring.
Jag började hänga med min brors vänner.
Ganska snart började de med droger, och då jag gjorde också det.
Jag kunde komma hem från jobbet och min tv var borta.
Min videobandspelare var borta.
Snöslungan saknades i garaget.
För de stal och…
De tog saker från huset som de sålde för att betala sina droger.
Nu hade jag två barn som var heroinberoende.
Det här är ungar i crackhus eller som rymmer, de är utom kontroll.
När de är 25 kommer alla ursäkter för varför de hoppade av skolan
eller knarkade att sakna betydelse.
Jag överdoserade flera gånger i Seattle.
Sen var jag inblandad i en svår bilolycka och greps av polisen.
Vi betalade borgen för David ett par gånger
och lärde oss att det var en dålig idé.
Så när Catie greps av polisen lät vi henne vara kvar i häktet.
Barn måste lära sig att de har ansvar för sina liv och handlingar.
Jag var så arg.
Vi hade båda skuldkänslor. Man frågar sig alltid:
"Skulle jag ha gjort nåt annorlunda? Kunde jag ha gjort det?"
Jag insåg hur mitt liv skulle bli om jag inte förändrade nåt.
Därför engagerade jag mig i avvänjningsgemenskapen.
Och här är vi nu, 13 år senare.
Vecka fyra är de ensamma i fyra dar.
Drogerna är ute ur systemet.
De vill hem och vara sina föräldrars söner och döttrar samt utbilda sig.
Davids kamp fortsätter.
Var är David nu?
Han sitter i fängelse. Han har runt tre år kvar där.
Kan du vända dig mot väggen? Här borta. Kom tillbaka.
Ja.
Det där är pappa och Dave.
Det var tufft. När min avvänjning var klar fick pappa cancerdiagnosen.
Cancer som redan var i fjärde stadiet. Tarmcancer.
Han kämpade emot den i sex, sju år.
Han kämpade fortfarande mot den när han dog av en hjärtattack.
Det var vad de sa.
Och det var tre år sen nu.
Jag tror inte att Steve var en skurk.
Han hamnade vilse ett tag, det är min syn på saken.
Jag tror inte att han var en dålig person.
Han var nog en god person innerst inne.
Den delen av historien som alltid irriterar mig är
att även om vi fick honom frikänd, så blåste han mig.
Han betalade aldrig sin skuld, och det gjorde mig så arg.
Jag hörde aldrig av honom.
Jag visste inte vad som hänt honom förrän ert produktionsbolag ringde.
Jag gillade Steve.
Det gjorde jag verkligen tills jag insåg…
…allt han hade gjort.
Han tog säkert 50 000 från dig.
Troligen.
För ett antal år sen googlade jag "Challenger Foundation".
Jag ville få kontakt med de andra som varit på överlevnadsresor.
Då såg jag hans dödsannons.
STEPHEN CARTISANO AUGUSTI 1955 - MAJ 2019
Jag kände en extrem känsloblandning, allt från chock och ledsamhet…
…till ilska.
CHALLENGER FOUNDATION-ÖVERLEVARE
Det blev katalysatorn som fick mig att äntligen berätta
om vad jag råkade ut för.
NYTT INLÄGG
HEJ ALLA
Det första programmet jag deltog i var på Hawaii.
En del kallas "Solo".
Solo gav en möjlighet att se att man kan överleva på egen hand,
att man kan…
Att man kan ta sig genom svåra saker.
Steve utsåg mig till det som kallades "löparen".
Jag hade en walkie-talkie.
Jag var livrädd,
så Steve sa: "Om du behöver mig, om du är rädd och behöver mig,
tryck på knappen för att prata så kommer jag."
Jag var 13 år och ensam.
Han kom och sa: "Behöver du nåt?"
Jag sa: "Jag blir tacksam om du tar hit hudkräm."
Min hud var så torr.
Förlåt, jag behöver en minut.
Han kom med hudkrämen
och erbjöd sig att smörja min rygg.
Det kändes inte helt bra,
men det var ändå inte så extremt konstigt.
Han sa åt mig att lägga mig på mage
och grenslade mig.
Han smorde in och masserade min rygg.
Sen bad han mig att vända på mig.
Och jag…
Det ville jag inte. Jag stelnade till.
Han sa: "Det är ingen fara. Vänd dig bara om."
Och han…
…började smörja in axlarna och dekolletaget med kräm.
Sen flyttade han händerna neråt…
…till mina bröst och jag försökte fösa bort dem.
Han sa: "Det är inget konstigt. Föreställ dig att jag är din pappa."
Jag kunde bara tänka: "Pappa skulle aldrig röra mig så här."
Det är lustigt. Det slog mig nyligen…
…när jag tänkte tillbaka.
Jag pratade faktiskt med en vän
när jag insåg att allt jag tyckte var så fint med Steve…
…var bara som han groomade mig.
Jag visste det inte då. Jag insåg det inte förrän helt nyligen.
Ett par år senare berättade jag för mamma.
Inga detaljer.
Men jag berättade att han hade rört mig och varit sexuell med mig.
Gjorde hon nåt? Anmälde hon det?
Nej.
Skälet till att hon inte gjorde det var att hon trodde
att han gjorde nåt bra för ungarna.
Hon ville inte, som hon uttryckte det: "Sätta käppar i nåns hjul."
Det har slagit mig hur ofta han använde ordet "manipulativ."
Som du ser, kommer ungarna hit och försöker manipulera på alla vis.
Eller hur ofta han beskrev barnen som manipulationsmästare.
De är manipulationsmästare och skyller sina problem på andra.
När jag ser det som vuxen
inser jag att han var den största manipulationsmästaren av alla.
Det är en behändig ursäkt, inte sant?
Att angripa trovärdigheten hos ungar som man vet har problem.
Det är ingen ursäkt, det är ett faktum.
VILDMARKSTERAPILÄGER FINNS ÄN IDAG
Det här är ännu en blomstrande industri. Det finns många efterapare.
När jag var 16 skickade mina föräldrar mig på vildmarksläger
i stil med det Paris Hilton var på. Jag ska berätta om det.
Steve Cartisano marknadsförde traumatisering som ett botemedel.
Sen omvandlar efteraparna det här till en enorm industri.
På kvällen tog de mina skor och virade in mig i en presenning
och lade sig på änden så jag inte kunde röra mig.
Jag tror att många tänker:
"Det förändrade verkligen mitt liv, men inte till det bättre."
Det har format den jag är. Det spelade en stor roll i det.
Jag blev en missbrukare som körde min varuvagn längs gatan, en hemlös.
Jag överlevde bara tack vare…
…att jag visste hur man klarar sig på nästan inget alls.
Jag har ägnat större delen av mitt liv åt att bara överleva.
Jag har försatt mig i situationer där jag måste överleva,
för det är det jag känner till och där jag känner mig trygg.
Jag får fortfarande mardrömmar om stället.
Jag får det inte ur huvudet. Det har följt mig hela livet.
Om det kan hända Paris Hilton och hennes familj,
tänk då på alla som inte kan vara här.
Tonåringar är inte bara några ungar man råkar ha där hemma.
De är personer som litar på oss.
Det här hände mig.
Jag har tjatat om det i 20 år utan att det har påverkat nånting.
Industrin har bara vuxit.
I ÅR DELTAR TUSENTALS BARN I USA I VILDMARKSTERAPILÄGER
FAMILJEN CARTISANO BESTRIDER INTE ANKLAGELSEN OM SEXÖVERGREPP,
MEN ANSER ATT BETEENDET INTE STÄMMER MED DERAS BILD AV STEVE
AKTIVA FÖRETAG MED NAMNEN CHALLENGER FOUNDATION, HEALTH CARE AMERICA
ELLER PACIFIC COAST ACADEMY SAKNAR KOPPLING TILL FÖRETAGEN I DOKUMENTÄREN
OM DU ELLER NÅGON DU KÄNNER HAR UTSATTS FÖR ÖVERGREPP
FINNS INFORMATION OCH RESURSER PÅ WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
Undertexter: Jessika Johansson