Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Reality-stjernen Paris Hilton indtog onsdag rampelyset på Capitol Hill
for at fortælle om sine personlige oplevelser med traumer og misbrug
på et behandlingscenter i Utah, da hun var 17 år gammel.
Jeg blev kvalt, slået i ansigtet,
overvåget i badet af mandligt personale.
Det sker i vores land for vores unge.
Og hvis det kan ske for Paris Hilton og hendes familie,
så tænk på dem, der ikke kan være her i dag.
MEN HISTORIEN BEGYNDTE FOR 35 ÅR SIDEN MED EN ANDEN LEJR
…OG ÉN MAND
Jeg gik i seng og troede, jeg skulle i skole næste dag.
Jeg var 15.
Huset var mørkt. Mine forældre var der ikke.
Og jeg blev vækket af to mænd, der stod over min seng.
De var store. De lignede giganter.
De sagde: "Op. Tag tøj på. Du kommer med os."
De sagde, at stak jeg af, ville de lægge mig i håndjern.
De greb mig og fjernede mig fra mit hjem.
Jeg blev kørt til lufthavnen.
AFGANGE
De havde hyret et privatfly.
På flyet sagde han: "Vil du vide, hvor du skal hen?"
Nej, for jeg ønskede ikke, at de vidste, jeg var bange.
Jeg satte mig ind i bilen med en kvinde, der kaldte sig "Mad Cat"
og en fyr, der kaldte sig "Mad Dog".
Jeg tænkte: "Hvad fanden er det?"
De kørte mig ud midt i ørkenen.
Og så var der ild i det fjerne.
Og de gav mig en besked på bagsiden af en tom rudekuvert.
"Det er bedst sådan. Vi elsker dig."
KÆRE NADINE, DET ER BEDST SÅDAN. VI ELSKER DIG. MOR & FAR
Og så vidste jeg, at mine forældre betalte dem for at kidnappe mig
og indrullere mig i programmet.
Kom. Så er det nu.
Kom, lad os gøre det!
Kom så!
Ud af trucken!
Kom så! Afsted!
Velkommen til Challenger i ørkenen.
De næste 63 dage er I i min varetægt.
Er I med?
Javel!
-Jeg kan ikke høre jer! -Javel!
Hvordan håndterer man det, når barnet, man har elsket og opdraget i 16 år,
pludselig gør oprør og bliver en, man ikke genkender længere?
80'erne var en tid, hvor verden forandrede sig.
Der var dyb bekymring for, at USA's ungdom kom på afveje.
Nancy?
Tak.
I dag er der en epidemi af narko- og alkoholmisbrug i dette land.
Ingen er i sikkerhed for den.
Ikke dig, ikke mig, og slet ikke vores børn.
Landet står over for en krise i forhold til sine børn.
Man tænkte: "Hvad gør man?"
Når intet andet virker, sender desperate forældre deres problembørn
til disse såkaldte "vildmarkslejre".
Designet til at sparke dem ud af deres dårlige vaner og oprørske opførsel.
Det er tidligere sergent i luftvåbnet, 35-årige Steve Cartisanos idé.
Der er så mange i vores samfund i dag, som undskylder børn.
Børn skal lære, at de er ansvarlige for deres liv og deres handlinger.
Steve Cartisano var et geni,
en farverig karakter, som vidste alt om,
hvordan du løser problemer i din familie med et enkelt telefonopkald.
Sagen med Steve var, at folk enten elskede eller hadede ham.
Jeg tror, han var forud for sin tid. Han fik en god idé.
Den hedder Challenger Foundation.
Den hævder at forvandle ulydige børn gennem prøvelser.
Det blev for stort for hurtigt.
Børnene bliver nedbrudt, indtil de er lydige igen.
Konceptet bag var fremragende,
og kernen i det, han gjorde, var ret bemærkelsesværdig.
Det er ikke det, jeg og medarbejderne gør. Det er naturligt.
Den lever stadig i dag.
Industrien er bare vokset.
Problemet er, at nogle teenagere ikke kommer tilbage.
Teenagere lever under brutale forhold
uden for myndighedernes rækkevidde.
Hvornår er det disciplin, og hvornår er det misbrug?
-Det var slemt. -Død og misbrug.
Hans forretning blev en katastrofe,
men han rejste sig fra asken:
"Giv aldrig op."
Okay, Cartisano.
Vi taler om din Challenger Foundation.
Svarer dit barn igen?
Har du en rapkæftet unge derhjemme?
Hvad gør du med de unge?
Hvem kan kidnappe hvem?
Hvem holder øje med dem,
der antageligt retter op på jeres unge?
Og hvor meget af det her…
Steve Cartisano lancerede Challenger i 1988.
De tager unge fra deres senge midt om natten.
Forældrene fraskriver sig forældrerettighederne.
Hvor er de unges rettigheder i den aftale? Der er 16-årige børn…
De unge har rettigheder, når de ikke går i skole,
og de tager stoffer og er store idioter.
De møder en stor, kraftig fyr, der siger:
"Jeg ejer dig nu, og du skal på en tvungen 800 kilometer lang vandretur
på tværs af Utahs ørken."
UTAHS ØRKEN
Jeg hedder Horsehair.
Alt, hvad personalet siger, gør du uden tøven.
Er det forstået?
-Javel. -Javel.
-Er det forstået? -Javel!
Sig navn, alder, og hvor du er fra.
April Schmidt, 15.
-Højere. -Bonney Lake, Washington.
April Schmidt, 15. Bonney Lake, Washington.
Den første dag ville de unge indse, at de er i en helt anden verden
end den, de kom fra.
Begynd at behandle din mor bedre, end du har gjort, ikke?
Javel.
Det er ikke midlertidigt.
Hun ofrede meget for dig. Forstår du, hvad det betyder?
Javel.
Det er for sent at tude nu.
Det skulle du have tænkt på, da du havde med hende at gøre, ikke?
Javel.
Du må hellere rette op på det.
Er det forstået?
Javel.
Vi nedbrød dem.
Men vi nedbrød dem ikke for at skade dem eller straffe dem.
Vi nedbrød dem
for at slippe af med alt det gamle og genopbygge…
Hjælpe dem til at blive bedre og mere positive mennesker.
Nogle af de unge var så bange, at de næsten besvimede.
Det var fint med mig,
for de skulle være lidt bange.
For mange af de unge var det enten det her eller fængsel.
De bliver ikke glade for at være her. De bliver sultne.
De bliver trætte. De bliver beskidte. Vi må gøre ting, der virker.
Samtaler og kærlighed får dem ikke til at ændre sig.
Hører I til mig?
Javel!
Både Steve og jeg var i luftvåbnet.
Så da vi mødtes, havde vi det til fælles.
Han følte, at de unge havde brug for en anden form for hjælp.
Vi var langt forud for vores tid.
Det var et 63-dages program,
og vi havde tre forskellige sektioner.
Vi førte dem til det nederste niveau først.
De fik, hvad de havde brug for, men ikke gratis.
Alt kostede.
Vi gav dem mad, men maden var et andet sted.
De måtte gå derhen.
Vi straffede ikke nogen.
Der er konsekvenser, gode og dårlige, for vores handlinger.
Du vælger, om det er en negativ eller positiv konsekvens.
Du må forstå,
at vi ikke taler om unge, der går i kirke om søndagen
eller som går til ungdomsbal midt på ugen.
Vi taler for det meste om unge,
som er ude af kontrol, som er voldelige, som vil forføre dine børn.
Give dem stoffer og stjæle din bil og smykker.
De er manipulatorer, og de har lært at udnytte systemet.
Jeg har altid været et højlydt sort får i familien.
Som et barn uden magt har du kun din opførsel.
Så ja, jeg teede mig lidt.
Jeg drak og gik til fester.
Jeg elskede at ryge pot.
Jeg var lidt af en stener. Det kan bekymre nogle.
Jeg havde en kæreste,
og han var kendt som lidt af en ballademager i byen.
Mine forældre brød sig ikke om forholdet, og min mor kunne ikke lide mig.
Hun har prøvet at slippe af med mig, siden jeg var 12.
Så jeg pakkede mine ting og stak af.
Jeg gemte mig hos min kærestes søster, da politiet kom.
Politiet sendte mig med mine forældre hjem,
men de fortalte ikke, hvor jeg skulle hen bagefter.
Jeg sov på jorden, intet telt. Og den var stenet.
Kom nu! Op! Det er ingen sommerlejr. Det er nu. Kom så, afsted!
Om morgenen er der en flok unge,
de var tynde, skjorten revet i stykker, og en pige kom hen til mig.
Hun spurgte, om hun måtte få det tyggegummi, jeg tyggede på.
"Det har ingen smag." Hun var ligeglad, så jeg siger: "Okay."
Og så bad en anden mig om min suppe,
og jeg ville give ham min suppe.
En pige sagde: "Giv ham ikke din suppe. Du har brug for din suppe."
Det var 45 grader, og jeg vandrede 800 kilometer i tennissko.
Det handlede om at overleve.
Gå videre. Her.
-Tak. -Bare gå videre.
På hvert stadie blev livet lidt bedre.
Den anden gruppe havde en håndkærre,
som de kunne lægge alt deres udstyr i, men de måtte skubbe den.
Vores tredje gruppe gav vi en smørkærne. Vi havde en støbejernsgryde med.
Med alt det, der foregik i mit liv på det tidspunkt,
havde jeg intet imod, at det var hårdt og beskidt,
og at vi alle lugtede forfærdeligt.
Her har vi øvet os på balance i tingene.
Der er en ånd i alt det, vi gør.
Sådan har det været fra tidernes morgen.
Det var hårdt at bo hjemme.
Min mor og jeg skændtes konstant. Jeg klarede mig ikke godt i skolen.
Og måneden efter min far døde,
forsøgte jeg at tage mit eget liv.
Okay. Saml jer herovre. Lav en hestesko.
Det var anderledes. Der var en anden energi i gruppen,
og der var ikke tid til at tænke over mit liv.
Jeg overlevede bare på det tidspunkt.
Det var trygt for mig.
Himmelske Fader, vi beder dig hjælpe os nu.
Tænk på det offer, som dette dyr repræsenterer for os.
Vi siger det i Jesu Kristi navn. Amen.
Amen.
Jeg trivedes.
Jeg nød virkelig at være der.
Vi vil vise jer forskellige måder at lave mad på.
Den ene er i et hul. Vi laver det i maven.
Gør klar til at røre. Få kødet i.
Jeg blev spurgt: "Hvordan ved du, de er klar til at tage hjem?"
Du kunne se det i deres ansigt.
De havde et glimt i øjnene
og et smil på læben, som man ikke kunne fjerne.
Jeg synes, de fleste teenagere burde komme og forbedre sig.
Det her bliver nok det bedste, der er sket for dig.
Steve havde en vision om, at alle har brug for et overgangsritual
fra barndom til voksen.
Det omfatter normalt… noget, der er meget svært.
Det gør bare ondt.
Jeg…
Jeg skubbede min mor væk, og jeg skubbede min far væk.
Hun skrev til mig, hvor meget hun elskede og savnede mig
og ville have mig hjem, men jeg skal være her.
Hvis jeg tog tidligt hjem, ville det ikke…
Al den indsats, der er lagt i…
…at ændre mig ville være totalt spildt.
De gennemgik et overgangsritual, og det var begyndelsen på det.
Hvor mange af jer var glade for at være her fra det øjeblik, I ankom?
En, to. Hvor mange af jer er glade for at være her nu?
Ja.
Hvor mange af jer har lært noget om jer selv, som I ikke vidste, da I kom?
Det er svært at forklare til nogen, der ikke forstår det.
Jeg følte, jeg opnåede noget.
Det følte jeg hver eneste dag.
Vi bliver bedre af prøvelser og modgang.
Det er en simpel ligning.
Vi har haft over 700 unge i programmet. Vi har vendt hundredvis af liv.
De unge har brug for det. Vi redder så mange flere liv.
Matthew ville have været i ungdomsfængsel eller død,
hvis vi ikke havde prøvet at gøre noget.
Undskyld.
Jeg drak meget. Jeg røg en del pot.
Jeg plejede at tage LSD.
Ellers jeg røg lidt PCP.
Der er en togbro nede ad gaden, og han plejede at hoppe ud på togene.
Det løb løbsk.
Jeg hyggede mig.
Men samtidig blev jeg konstant anholdt
for besiddelse af stoffer og sådan noget.
Jeg var vist lidt af et mareridt.
Politiet var her ofte sammen med Matthew.
De samlede ham op. Måske havde han fået alkohol.
Om det var mig, hans far, skolen, politiet,
hvad end straffen var, så var det lige meget.
På det tidspunkt måtte man tænke ud af boksen.
Vi taler om unge i narkobuler, eller de løber hjemmefra.
De er ude af kontrol, og de er topmanipulatorer.
-De giver andre skylden… -Topmanipulatorer.
Når de er 25, er alle undskyldningerne,
for hvorfor de droppede gymnasiet eller tog stoffer, ligegyldige.
Så tænkte jeg: "Jeg ved ikke, hvad jeg skal prøve, men det lyder godt."
Jeg havde ikke været der så længe,
men jeg ville gerne tilbage til min McDonald's derhjemme.
Og mine Oreos.
Og isbutikken.
De gode ting.
De voksne havde truffet beslutningen, så jeg tænkte ved mig selv:
"Se det i øjnene. Du er her.
Gennemfør programmet. Få det overstået og få en øl."
Jeg var bange for, der ville gå lang tid,
men tænkte: "De kan ikke slå mig ihjel." Det var præcis, hvad jeg tænkte.
I aften, en mand, der siger: "Stop forkælelsen, og drop psykiateren."
Giv teenagere klar besked.
Tag dig sammen. Livet er ingen leg. Så tag et overlevelseskursus.
Steves ansvar var hele programmet,
hvilket betød reklame, salg over telefonen,
styring af virksomhedens økonomi og de ansatte.
Det voksede meget hurtigere, end han forventede.
Så han var meget afhængig af folk i det sydlige Utah,
som kørte programmet der.
VELKOMMEN TIL ESCALANTE
Jeg synes, vi blev for store for hurtigt, og jeg tror ikke, vi var klar til det.
De har ingen brusere, ingen toiletter, ingen køjer eller spisesal.
Noget af personalet var ærligt talt fyld.
Deres senge er tæpper på jorden.
De ville hjælpe,
men de havde ikke samme forståelse som os.
De unge står til ansvar for deres handlinger.
Deler du din mad med en sulten ven, får ingen af jer noget.
Stjæler du mad, bliver du bundet på hænder og fødder.
Personalet var meget unge, de fleste af dem.
Og så var der Horsehair, som var leder.
Problemet var, at han troede på Cartisano,
og Cartisano kaldte os manipulatorer og løgnere.
Så personalet blev indoktrineret til ikke at tro på os.
Nogle unge siger: "Jeg har dårlig ryg."
Eller "Mit knæ gør ondt." Så ser man i journalen.
De har aldrig skadet deres knæ eller ryg.
Så når du siger, du er syg, kalder de dig en løgner.
Kom nu, mand. Det gør ondt. Jøsses!
De tog alt fra os.
Hvis din attitude ikke er god, bliver du her, indtil den er.
Jo længere vi var der, jo mere blev det som Fluernes Herre.
Vi bandt vores hår op med tamponer på grund af snoren.
Nogle pakkede ikke taskerne godt nok, så de faldt fra hinanden på vejen,
og de fik en sten for ikke at pakke korrekt.
Jeg kan bevæge mig meget hurtigere uden den dumme sten.
Man brugte sin T-shirt som toiletpapir, fordi man ikke fik toiletpapir.
Forestil dig at vandre gennem ørkenen
og støde på beskidte unge med tamponer i håret.
Man ville tænke: "Hvad fanden?"
Jeg ville ikke bo i ørkenen længere.
Den morgen nægtede jeg bare at stå op.
Lejrhjælperne sagde, jeg skulle op.
Jeg sagde: "Nej." De sagde: "Rejs dig!"
Jeg sagde: "Nej. I kan ikke tvinge mig op."
Og han slog mig.
Han slog mig faktisk.
Der var en anden lejrhjælper,
der bad ham binde mine fødder sammen ved anklerne,
og han begyndte at slæbe mig. Det gjorde ondt.
Men efter kun tre meter stoppede han.
"Er du klar til at gå?"
Jeg havde ondt.
Han blev ved med at slæbe mig.
Huden blev skrabet af min ryg.
For hver 12 eller 15 meter spurgte han: "Er du klar til at gå?"
Jeg sagde: "Nej."
"I får mig ikke til at gå."
Steve Cartisano kom næste morgen.
Han bad mig huske, at det var min skyld, det skete,
og så gik han.
Jeg tænkte: "I skulle hjælpe mig, og I slår mig sådan."
Hvem kan jeg stole på?
Jeg fik besked fra de sociale myndigheder,
at de havde fjernet en ung mand fra Challenger-programmet,
og at han havde skader, som jeg skulle være opmærksom på.
Mit første møde med programmet var vist i begyndelsen af 1990.
Myndighederne fortalte os, at de tog unge med alle mulige problemer.
Unge, der handlede med stoffer,
satte de sammen med unge, der bare var dovne,
og sendte dem herud i den barske ørken.
De gav ikke ordensmagten adgang til dem.
Jeg havde gemt det i min hukommelse,
hvis jeg selv skulle håndtere programmet i fremtiden.
Jeg kørte på hospitalet og var chokeret over at se
den unge mand, Matthew, i den tilstand, han var i.
Han var blevet undersøgt af en af de lokale læger.
Han sagde, knægten var udmagret.
Lægen havde talt over 80 ar, mærker og skader
på ryggen og overkroppen,
som han pådrog sig, mens han blev trukket gennem ørkenen.
Og han fortalte mig, at de var i forskellige stadier af heling,
og at han blev mishandlet af programmets personale.
Hvad følte du, da du fandt ud af det?
Jeg var rasende, for jeg sagde til personalet:
"Hvis I skader eller mishandler en ung,
så får I med mig at bestille."
Noget af det, vi gjorde, kunne ligne mishandling.
Begynd at behandle din mor bedre.
Der er en fin linje i noget af det.
Jeg mener ikke, nogen skal bankes,
men fysisk afstraffelse har sin plads.
En god røvfuld kan nogle gange gøre underværker.
-Forstået? -Javel.
-Jeg kan ikke høre jer. -Javel.
Jeg er måske gammeldags,
men menneskets natur gør, at vi har brug for retningslinjer.
Ellers får vi anarki, og anarki virker ikke.
Aldrig nogensinde.
Nogen ringede og sagde, at de havde kørt Matthew på hospitalet,
og jeg tænkte: "Han er i hospitalets pleje,
så han er okay."
Så jeg fløj derud. Nogle folk fra Challenger hentede mig.
De betalte for et hotel.
Men da jeg så Matthew, var det slut. Vi tog hjem.
Jeg forstod, at det aldrig havde været sikkert.
Det sværeste ved at være der?
At mine forældre gjorde det mod mig.
Programmet kostede mine forældre over 16.000 dollars i 1989.
Det var mange penge i 1989.
I løbet af de sidste tre år
har næsten 800 børn gennemført programmet.
Det svarer til næsten ti millioner dollars.
Steve var klog. Han vidste, det krævede mange penge.
Hvorfor bebrejde en forretningsmand for at tjene penge?
Han tjente mange penge.
Han går ud og køber et stort, smukt hjem.
Jeg fik en radio!
Han lejede biler. Han lejede en Lamborghini på et tidspunkt.
Det gik stik imod idéen, at "vi prøver bare at hjælpe unge."
Ikke sandt?
Det var meget overdådigt.
CARTISANO HJEMMEVIDEO
Jeg var ikke involveret i økonomien.
Jeg ved bare, at vi havde en god indkomst.
Jeg tror, der kom mange penge ind,
men der røg også mange penge ud.
Det var meget dyrt at køre de programmer.
Vi fandt et hus i Utah.
Det var et stort hus på omkring 600 kvadratmeter.
Hvad synes du, Jen?
Jeg købte en hest og begyndte at ride.
Det gik rigtig godt og så ud til at være en stor succes.
Det var der, han begyndte at miste fokus.
Det bjerg hedder Fiftymile Mountain.
Det strækker sig 80 kilometer helt til Lake Powell.
Det er også Kaiparowits Plateau.
Det var et dårligt sted for unge at vandre.
Naturen kan hurtigt blive livstruende.
27. JUNI 1990
Jeg og en anden sherif…
…fik opkaldet fra Richfield-centralen om,
at en kvindelig deltager i Challenger Foundation
var på vej til Panguitch-hospitalet.
Mens jeg var på kontoret i Provo,
fik vi et opkald fra andre lejre om en hændelse.
Så Steve ringede og spurgte, hvad der skete,
og hans attitude ændrede sig.
Det var ret alvorligt.
Vi slap straks alt, vi havde i hænderne.
Han og jeg fløj derned.
Vi vidste ikke, hvor slem det var. Vi vidste bare, at det var alvorligt.
Og vi landede lige foran en ambulance.
De udførte førstehjælp på hende.
En lægeassistent kiggede på hende
i mindre end 45 sekunder, da han sagde: "Hun er væk."
Steve var knust over det.
Han var meget knust over det.
En del af ham følte nok, det var hans skyld,
fordi det var hans program,
og det var ham, der indlemmede unge i programmet.
Men han vidste også, at det var uden for hans kontrol.
Han tilbragte ikke så meget tid i det sydlige Utah på det tidspunkt.
Så jeg tror, han indså,
at der ikke var noget, han kunne have gjort,
der havde ændret resultatet.
Kristen Chase havde kun tilbragt tre dage på det barske Kaiparowits Plateau.
Hun kollapsede og døde efter en dagstur på otte kilometer.
I skal møde Sharon Fuqua.
Sharon besluttede at sende datteren Kristen på en vildmarkslejr,
da hun dumpede 10. klasse og tog en overdosis lykkepiller.
Hun var 16 år gammel.
Sharon vidste det ikke,
at hun aldrig ville se sin eneste datter i live igen.
-Hun ser skælmsk ud. -Ja, det var hun.
SHARON & DAVID KRISTENS MOR OG BROR
Hun var virkelig sød, elskelig og…
-Hun elskede at klæde sig ud og… -Ja, det elskede hun.
Men senere ændrede det sig.
Hun blev rebelsk.
Ja, blev rebelsk.
Hun havde det bare svært.
Vi vidste ikke, hvad vi skulle gøre.
I fjerde uge har de en fire-dages solotur. Stofferne er ude af systemet.
De vil hjem og være sønner og døtre igen, få en uddannelse.
Det er bare… Man tror, det hjælper.
Jeg voksede op i en ranchfamilie i det barske ørkenland her.
Folk, der er opvokset i området, ved, hvor barsk ørkenen kan være.
Man er mellem vandhuller, der måske er 16 km fra hinanden.
Personalet havde ikke meget træning.
Nogle af dem var tidligere Challenger-deltagere.
Det blev klart for mig, at det var opskriften på en katastrofe.
Betjente fra Kane County Sheriff's Department
ransagede Challenger Foundations kontorer i dag.
Embedsmændene håber, journalerne fortæller,
hvilke anklager, der bør rejses mod fonden.
Dengang sagde jeg: "Jeg vil til bunds i det her,
og vi gør noget ved det."
Max Jackson er sherif i Kane County, hvor Challenger ligger.
Han er blevet oversvømmet af klager fra forældre fra hele landet.
Sagen overtog mit liv.
Så længe de er derude, vil politiet have travlt.
Kane Countys myndigheder er besluttet på at ødelægge mig.
Kan de ikke ramme mig personligt, gør de det gennem programmet.
Sender man nogen ud i ørkenen,
og de falder om med tegn på hedeslag, behandler man det.
Pionerer går ikke bare forrest, de er også et mål.
Jeg er fortaler for de programmer.
Jeg har set mange ændrede liv og mange taknemmelige forældre.
Jeg nægter at lade en flok småbureaukrater diktere,
når de ikke kommer og ser sig omkring.
Der er et stort potentiale derude for mere mishandling og endnu et dødsfald.
Kane County sigtede Cartisano og Challenger Foundation
for uagtsomt manddrab.
UAGTSOMHED OMFATTER, MEN ER IKKE BEGRÆNSET TIL, FØLGENDE:
Blev Steve dømt, skulle han i fængsel.
Det var der ingen tvivl om.
Han ville ikke klare sig godt i fængslet, så han var meget bekymret.
Han vidste, at tabte han retssagen, ville han komme i fængsel
og efterlade en ung mor med fire små børn.
Hvordan går det?
Vi forventer en masse mudderkastning, og vi er klar til det.
De ville bare have ham ødelagt.
Otte andre unge siger, de blev slået, sultet og bundet af programmets ansatte.
Ni anklager om børnemishandling er rettet mod Challenger Foundation,
fra at binde børn til træer til at trække dem hen over stenet jord.
Sagsanlæg.
Sagsanlæg begynder at hobe sig op.
Sagsanlæggene har skabt betydelig negativ omtale i hele landet.
Challenge-talsmænd siger, det har kostet millioner af dollars.
Challenger kostede familier op til 16.000 dollars.
Men en af Cartisanos centrale pengestrømme var at fakturere
forældrenes forsikringsselskaber for de unges "behandling".
Pludselig vil forsikringsselskaberne have det tilbage, fordi de ser nyhederne.
Jeg har stærke følelser, fordi jeg ved mange andre unge
er blevet mishandlet. Jeg synes, det bør stoppes.
Programmet blev lukket.
Vi havde ingen indtægt. Jeg fik job i Sears.
Så brugte vi det næste halvandet til to år
på at kæmpe i retten.
Anklagerne forsøgte at fastslå, at Cartisano var mere optaget af profit
end af sikkerheden for de teenagere, han skulle hjælpe.
De har løjet i to år. Jeg har aldrig mødt mere bedrageriske mennesker.
De sagde, at Kristen Chase blev presset for hårdt og døde af hedeslag.
Ifølge obduktionen
passede hendes indre organers tilstand med hedeslag,
men det passer også med andre dødsårsager.
Og det var alt, jeg havde. Det var ikke hedeslag.
Det havde slået drabsanklagen.
Jeg er ikke læge, men hun blev ført herop i ørkenen
i 1800 meters højde, 38 grader,
ude af form og tvunget til at marchere.
Jeg tror, han var uagtsom,
og at uagtsomhed førte til Kristen Chases død.
Vi havde succes med det, vi gjorde.
Vi lå begge, som vi havde redt.
Der er, som jeg forstår det,
anklager imod dig for uagtsomt manddrab.
Det er korrekt.
Var Challenger Foundation ansvarlig for Kristen Chases død?
Jeg kendte ikke Kristen og var 800 km væk, da hun kollapsede…
Men i Kristens tilfælde, i de ni sager om børnemishandling,
i de forskellige sagsanlæg mod dig, i skattesagen mod dig.
Der er en konklusion…
Du har en fantastisk ro af en mand, der ser ud til at være nået vejs ende.
På dagen for dommen sender dommeren juryen ud for at træffe en beslutning.
Det så ikke godt ud for Steve Cartisano.
Forholdene, hvorunder hun døde, tydede på,
at hun blev tvunget til at vandre uden vand i brændende hede.
De gik ud om morgenen
og kom ikke tilbage med en dom om aftenen.
Oddsene var mod ham,
fordi han skulle bevise i retten, at det var et uheld.
Juryen kom ind, og dommeren spurgte til dommen.
"Ikke skyldig, ikke skyldig."
Vi kom ud. Det var meget spændende.
Den fejl, som forsvarsadvokater begår, er,
at de prøver at bevise en alternativ teori i sagen.
Det er en fejl.
Du skal bare vise,
at anklagerens teori i sagen er forkert.
UAGTSOM
Man ved ikke med sikkerhed, hvad hun døde af.
Det kunne have været toksisk choksyndrom. Det kunne have været et septisk chok.
Det var ikke hedeslag, eller der er i det mindste rimelig tvivl.
Det var en stor lettelse.
Ubeskrivelig lettelse.
Det måtte slutte, og det ønskede jeg.
Efter to år måtte det slutte. Jeg er glad for, det er ovre.
Vores bønner var blevet besvaret.
Bare vantro, stadig.
Er der gået 32 år?
Vi savner hende.
Meget.
Ingen havde ansvaret for det. Det skete bare.
Jeg ved ikke, om det lyder koldt, men det er virkeligheden.
CARTISANOS KRITIKERE
Vi ville ikke have mere omtale.
Vi ville ikke have mere stress.
Jeg var bekymret for mine børn og påvirkningen af dem,
og han skulle stoppe med ungdomsprogrammerne.
Men det var, som om han ikke vidste, hvad han ellers kunne lave.
Jeg havde altid talent for arbejdet med unge.
Jeg forstår dem. Jeg har været der.
De fortalte mig om deres problemer. Jeg sagde: "Okay, makker.
Vil du tale om et hårdt liv? Lad os se på det.
Det har jeg kunnet overvinde. Det kan du også."
Det er Steve, da han var fire, fem år gammel.
Det er Inez.
Da han var baby,
blev han forladt af sin far og mor,
og han blev adopteret af et par ved navn Troy og Inez.
Hun var knust,
da hans biologiske mor og far tog ham tilbage
som toårig, tror jeg.
Hvad er din baggrund og din uddannelse?
Det er forskelligt. Jeg har mest gået i Livets skole,
hvor jeg kommer fra og mit eget liv.
Min mor var heroinmisbruger og sad i fængsel.
Hun blev dræbt, da jeg var 17.
Min far havde et stort temperament.
Han håndterede problemer med bank.
Han kæmpede i gymnasiet.
Det var ikke let.
Han ville ikke ind i sin fars betonfirma, så han meldte sig til luftvåbnet.
Det ændrede hans liv og gjorde ham til den selvsikre person, han var.
Kombinationen af hård træning og overlevelseserfaring
og de ting, han oplevede i luftvåbnet,
hjalp ham med at modnes og blive en mere ansvarlig person.
Så han mente, at det var en god måde
at hjælpe unge mennesker på,
der opbyggede deres selvtillid og hjalp dem til at træffe bedre livsvalg.
Men nu da retssagen var ovre, og han var blevet frikendt,
ønskede jeg, at han fandt en anden måde at forsørge familien på.
-Og gjorde han det? -Nej.
Nej.
Antallet af voldsforbrydelser begået af unge i USA
steg med mere end 25 procent over det sidste årti.
Jeg lugter marihuana. Min næse lyver ikke.
Da 90'erne startede, kæmpede forældre stadig med:
"Hvad gør jeg med mit barn?"
Unge ryger tilsyneladende meget pot.
Måske lige så meget som i gamle dage.
Steve vidste, at vildmarksprogrammer stadig kunne hjælpe så mange familier,
men uanset hvor han forsøgte,
lukkede de sociale myndigheder ham ned.
Han var blevet sortlistet.
Men Cartisano, tror jeg, kunne lide,
at snyde myndighederne
og starte forfra det næste sted, hvor ingen kendte ham.
Hvordan går det? Jeg vidste, I ville være her.
Så til sidst tog han til Virgin Islands.
Saint Thomas, tror jeg.
Journalisten i mig sagde: "Jeg vil prøve at fange dig."
For domstolene gjorde ikke noget.
Vores eneste domstol var den offentlige mening.
Vend en sten, og der er en anden sten at vende under den.
"Steven Cartisano, hvis Challenger Utah Wilderness Therapy Program
blev forbudt, efter en pige døde i hans varetægt, er i gang igen."
"Nu leder han et program kendt som Health Care America."
Han gør det stadig.
Da vi mødtes første gang, studerede han filmvidenskab,
og han brugte sin baggrund til at lave en salgsvideo.
Han lavede en flot, velproduceret video med skuespillere.
Den slags oprør, man får de første dage,
er normalt et stille oprør.
De er bare langsomme. De nøler.
De ønsker ikke, at det går glat.
I stedet for at vandre var det at sætte unge i både, ikke? Jo.
Hvad laver du?
Tag det roligt.
-Fald til ro. -Dan!
Jeg tænkte: "Vent."
Uden tanke på det faktum, at han lige er blevet frikendt
for uagtsomt manddrab på en 16-årig pige i hans varetægt,
gjorde han hvad? Du laver sjov, ikke?
Dan!
I et program af den art vil der være unge, der er mere aggressive end andre.
Dan var især meget aggressiv.
Steve forhøjer indsatsen og siger: "Jeg tager endnu mere."
Konceptet var forvandlet fra den barske ørken og overlevelse
til lidt mere som et krydstogt i Caribien.
Jeg hjælper dig. Men jeg vil ikke gøre det for dig.
Gør du ikke det rigtigt, må du leve med det.
De kaster måske anker et sted
og kommer af båden lidt,
men ni ud af ti gange er der ingen andre.
I kender reglerne. Vi går sammen…
-Vi behøver dem ikke. -Vi spiser sammen. Det er reglerne.
Han var i stand til at tiltrække nogle af de mest velhavende amerikanske familier.
Familien Rockefeller.
Barnebarn af den tidligere guvernør i Arkansas.
De efterlod ham der i den tro, at det var et legitimt program,
som hjalp unge med at fokusere.
De lærte respekt og blev så gode som nye.
Vi måtte håndtere det på en ligefrem og kontrolleret måde.
Det var noget, vi skulle igennem.
Og det gik fint. Vi endte med at få et nært forhold.
Jeg var hos en læge,
og han nævnte det for min mor, var det vist…
Vi endte med at få Health Care America-videoen.
Hvad tror du, du vil?
Jeg vil have frihed eller noget.
Nøglen til unges terapi er relation, og medmindre man har den relation…
Filmen var meget overbevisende.
…opnå det, de ellers kunne.
I sine teenageår var Adam helt ude af kontrol.
Han kunne ikke med sin mor.
Et par gange kastede han knive efter hende.
Det husker jeg.
Jeg var en vred knægt,
og jeg tror, jeg brugte adoptionen som en undskyldning for at være sådan.
Vi var desperate og måtte gøre noget.
I ved alle, hvorfor I er her.
I tager ikke ansvar for jeres handlinger.
Det er på tide, I lærer det.
Jeg havde brug for vejledning, for jeg havde ingen.
Min far arbejdede altid.
Så jeg fløj til Saint Thomas.
Jeg var klar til noget nyt.
Jeg var klar til at forbedre mig og arbejde på mig selv.
I de næste seks en halv måned skabte programmet forandring.
Det ændrede stort set alt.
Første gang, jeg mødte Steve, var da jeg tog til Costa Rica.
Adam havde været der lidt tid. De mente, et besøg ville gøre ham godt.
Hvad ville du sige, hvis din far var her nu?
-Jeg ville give ham et kram. -Vend dig om. Jeg er her.
Det er meget følelsesladet.
Jeg er ikke følelsesladet, men det ramte mig.
Jeg ville komme på besøg.
De fleste, jeg taler med, som har været det igennem…
Man kan ikke tale om det uden at rippe op i traumet
i mindst fem år.
Nok er du en forkælet knægt, men alle er ligeglade.
Hvis din egen forælder er ligeglad, så er alle.
Hvem sender deres barn sådan et sted hen?
Mine forældre kom for at hente mig,
og min mor holdt afstand, fordi jeg lugtede.
Vi satte os i bilen. Hun rullede vinduet ned.
Jeg tænkte: "Hvad fanden? Hvad er der galt med jer?"
Jeg glemmer aldrig, da du blev færdig.
Du havde været clean i en periode.
Ja.
Jeg kom tilbage til Atlanta, og det tog en uge, før det hele begyndte forfra.
Nej, jeg tror, det var omkring en måned, så faldt jeg tilbage i min vante gænge.
Ja, ikke meget havde ændret sig.
Jeg skulle have ladet dig blive der resten af dit liv.
Det var…
-Resten af mit liv? -Ja, i junglen.
Mit første spor kom fra en forskningsstation
på øen Saint John.
De fortalte mig, at en flok unge og et par voksne kom i en båd
og havde sagt, at de var der for et træningsprogram
med en organisation, der hed Health Care America.
Men så bemærkede de, at de unge var meget forpjuskede,
og der så ikke ud til at være struktur.
Så lederen af forskningsstationen
ringede til US Virgin Islands bureau for virksomhedslicenser,
og der var ikke noget, der hed Health Care America
med licens til at drive forretning der.
Det var en hemmelig operation.
Der var ingen tilladelser.
Der var ingen retshåndhævelse.
Der var ingen sundhedsinspektioner.
De kom bare ud af det blå,
kastede anker og begyndte at lave "vildmarksterapi" i troperne.
PERSONLIG LEVERING
Da myndighederne lugter lunten,
beslutter Cartisano sig for at forsvinde.
Kaptajnen sejler fra Saint John til en anden ø, der er næsten ubeboet.
De unge ved ikke, hvad der foregår.
De er som fanger i denne flydende terapilejr,
der ikke har terapi.
Og de er derude på havet i flere måneder ad gangen.
Hej, far. Vi elsker dig.
Det bliver ikke det samme uden dig her til jul.
Vi savner dig.
-Farvel, far! -Farvel!
Jeg var i Health Care America i ni måneder.
Vi anede aldrig, hvor vi skulle hen, hvor længe, eller hvad planen var.
Og det virkede, som om vi altid var på vej et sted hen, fra ø til ø…
Vi blev bare længe nok til at få det nødvendige.
Vi tog fra Virgin Islands til Puerto Rico, Isla de Mona.
Den Dominikanske Republik.
Haiti, og så til Jamaica.
Og så tog vi til Venezuela og Cartagena, Colombia.
Det er ikke steder, der ligger tæt på hinanden.
De er spredt over hele Caribien.
Jeg var bange for, hvad der skulle ske.
Det er svært at forklare.
Aldrig vide, hvornår man kom hjem,
men bare føle, at det varede evigt.
At du aldrig blev god nok til at komme hjem.
Jeg finder ud af, at programmet kun har fem unge
på en katamaran.
Og efter flere uger er de tæt på Puerto Rico.
Flere af de unge beslutter: "Vi må ud af det her."
De prøvede at finde nogen, der troede på dem:
"Hej, vi er flygtet. Hjælp os!"
Kaptajnen er så træt af de unges flugter,
at han binder de unge i en bil, lægger løkker om halsen på dem,
og binder rebet til bilen, så de ikke slipper væk.
De puertoricanske myndigheder kommer
og tror, det er organiseret kriminalitet.
De unge sagde til deres forældre: "Ved I, hvad I meldte mig til?"
Puerto Ricos sundhedsmyndigheder går ind i sagen.
Bundlinjen er: Ingen tilladelse, ingen autorisation til det, de laver,
og Cartisanos fremgangsmåde er den samme, bare efterlad dem.
Han er væk.
Fra et journalistsynspunkt tror alle, han holder lav profil.
Han finder et andet kald.
Vi havde mistet alt.
Pengene, der kom ind for programmet,
som han brugte til programmet,
husker jeg ikke at have set nogen af.
Jeg vidste, det gik dårligt økonomisk.
"Det kan vi ikke købe. Vi kan ikke dette og hint."
Og dengang forstod jeg ikke så meget.
Ja, vi havde intet.
Min far var genial.
Han er den klogeste, jeg nogensinde har mødt.
Han kunne have udrettet så meget.
Jeg sagde: "Far, gør noget andet."
Jeg var vred. Han skulle lave noget andet,
så vi kunne få et normalt liv og en normal familie.
DAVID STEVE & DEBBIES SØN
Det er rigtig godt.
Ja. Hej.
-Hej. -Hej.
Kan du se på dinosauren deroppe?
Ja, det er godt.
Da David gik i anden klasse, var han genert.
Kan du vende dig mod væggen? Herovre.
Men da han blev 12, begyndte han at hænge ud
med unge, der drak, festede og røg marihuana og den slags.
Jeg tror, han opdagede, at hans generthed forsvandt.
Han begyndte at tage mange stoffer.
Han havde ingen…
Der var ingen tærskel for Dave, vel?
Han ville hele tiden tage så meget, han kunne, uanset hvad.
Det gik bare ned ad bakke. Han tog mange stoffer.
Det var hårdt. Jeg arbejdede fuld tid.
Steve havde småjobs her og der.
Steve Cartisano var stadig overbevist om,
at vildmarksterapi var en god forretning.
Så Steve kontakter nogle forretningsmænd,
der vil starte et program i Samoa.
Steve blev konsulent.
Men Steve Cartisanos fortid var at indhente ham,
så han præsenterede sig for forældre som Steve Michaels.
STEVE MICHAELS ER STEVE CARTISANO
Steve fik gang i programmet i Samoa.
Så vi besluttede at sende David derhen.
Så vi sendte to mænd derned for at kidnappe ham,
ligesom vi havde gjort med andre, og vi sendte ham til Samoa.
Er det indgangen?
Dette er den såkaldte "vagt",
der sørger for, at der ikke kommer uvedkommende ind.
Der er et stort skilt.
Det er rigtigt. "Pacific Coast Academy."
Helt anderledes end i brochuren.
Det blev solgt til min mor i en rigtig flot brochure.
Det ser ud om en ferie.
Det var omkring 25 til 30.000 dollars, afhængig af den unge.
Og hvordan fik din mor råd?
Hun solgte vores hus, vi boede i, så en stor forandring for os.
Hvordan var de andre unge?
Jeg kendte faktisk en af dem, da jeg var der. Amber.
Hende kendte jeg fra Costa Mesa.
Vi havde fælles venner og var på god fod.
Vi så på hinanden. "Hvordan skete det lige?
Hvordan endte en, jeg kender hjemmefra, her på Samoa?"
Jeg var glad. Det var en lettelse.
Har du mødt Steve Cartisano?
Én gang.
Han dukkede op for at se til sin søn.
Det er mærkeligt, at han sendte sit eget barn på en af sine lejre.
Steve sagde: "Du burde hjælpe andre ved at lære dem, hvad du ved."
Og jeg sagde: "Som medhjælper?"
"Ja," sagde han. Alle vil være medhjælper.
Du er ovenpå. Du får bedre behandling, bedre mad.
Jeg uddelegerede, hvad der skulle gøres
og tvang folk, hvis de ikke ville.
Han tilbød at gøre det lettere. "Ja, jeg gør det."
Min far var meget håbefuld.
Dave gjorde det godt.
Min far arbejdede, og det var mere stabilt.
Det gik rigtig godt, og så gik det selvfølgelig som altid…
Jeg blev kontaktet af en advokat,
der havde et videobånd,
lavet af en far og en søn, der var med i programmet,
som de ønskede, jeg skulle se.
Så jeg besøgte advokaten på hendes kontor.
De dæmper lyset, og fjernsynet tændte.
Det var et videobånd af dårlig kvalitet, men det var tydeligvis filmet i junglen.
Jeg tror, mit første indtryk var,
at det var som noget, man ville se i en vietnamesisk krigsfangelejr.
Ja, jeg tilbragte halvanden måned i isolation for dårlig indflydelse.
Jeg har rekorden.
Tre en halv måned.
Man kunne ikke se, at de var unge. De var afmagrede. De var beskidte.
De var dækket fra top til tå af insektbid.
Uanset hvor slem jeg er, fortjener jeg ikke bank.
Heller ikke mig.
De levede faktisk som dyr.
Jeg har været her i næsten et år. Jeg er blevet slået omkring syv gange.
Mor, far, jeg vil hjem. Tak.
-Er du 18? -Jeg er 18.
Det er ulovligt at tilbageholde mig her.
Det er min seng, det er Brandons seng.
Det er sten og lidt hø.
Stedet var intet, da jeg ankom. Det var en lysning i junglen.
Så stedet blev bygget af de andre unge.
Vi byggede veje. Vi gravede grøfter til rør.
Vi lavede kloakken.
Vi lavede al den generelle infrastruktur,
der skulle til, for at det blev rentabelt for jordejerne.
Det var tvangsarbejde.
Hvad skete der, da du stak af?
De bankede os og holdt os vågne hele natten…
På knæ med hænderne over hovedet.
Det, der slog mig, da jeg så videoen, var,
at det var det mørkeste kapitel, jeg kan huske, i hele Cartisano-sagaen.
Der var en meget mere uhyggelig stemning.
Mishandlingen, situationen og forholdene virkede meget værre.
Jeg hedder Amber Michelle. Skal de vide, hvor længe jeg har været her?
-Ja. -Jeg har været her i næsten 16 måneder.
Omkring denne tid sidste år
blev jeg bagbundet,
kastet til jorden og…
Pis! Personalet lytter. De kommer nu.
Bare rolig.
Vi vaskede borde.
Jeg gjorde det klart, at jeg var færdig.
Og jeg blev kaldt ind til lejrchefen
på det tidspunkt.
Han sagde, jeg røg i isolation.
Jeg så på ham og sagde: "Nej, det gør jeg ikke.
Jeg har intet gjort. Jeg gør det ikke."
Så pludselig kom fire elever.
De vendte mig om, så jeg havde ansigtet nedad.
Så trak de mine arme tilbage og bandt dem.
De besluttede at binde dem til mine fødder.
Personalet gjorde det ikke. De ved, det er mishandling,
så de fik elever til at gøre det.
Hvem mener du, når du siger "de"?
Kurt.
Jeg kan huske, jeg bandt hende til pælen i hytten.
Jeg var ikke med til at bagbinde hende.
Jeg var hos hende i mange timer,
og hendes hænder blev blå.
Da det blev min tur, løsnede jeg hende.
Jeg løsnede lidt, gav hende lidt bevægelse i hænderne,
og så blev det nat, uden meget søvn.
Hvad skulle vi gøre?
Personalet sagde: "Kast vand på hende."
Det startede med små krus vand.
Så kander med vand.
Så blev det til fem liter vand ad gangen.
De lod mig ikke trække vejret, når de gjorde det.
Det var jeg ikke glad for. Jeg ville ikke gøre det.
Vi havde ikke gjort det,
hvis ikke nogen ledende i staben
havde bedt os om at gøre det.
Da hun var bundet, forklarede jeg det.
"Dette sted er fuld af lort. Det er et fupnummer."
Det burde ikke ske, og hun vidste, at jeg ikke var ansvarlig,
så jeg tror ikke, hun havde negative følelser for mig.
Hvad følte du over for Kurt?
Forrådt.
Hvordan kunne du ikke sige nej?
Efter de to dage, jeg var bundet, bragte de mig til et isolationssted
kaldet "The Vow".
Det er på den anden side af øen, og der…
-Fik du tæsk der? -Jeg blev seksuelt misbrugt.
Jeg ved allerede, at han ikke vil høre det, så…
Piger blev aldrig sendt til den landsby. Jeg var den første.
Så der, hvor vi boede… Det var landsbyens høvding.
Høvding Tui.
En dag, da hele hans familie var gået i kirke og på arbejde,
var der bare mig og ham.
Jeg behøvede ikke arbejde, det var søndag.
Og…
Han misbrugte mig seksuelt.
Jeg kan huske, jeg sad.
Han begyndte at…
Han havde sin hånd på min ryg og på min arm, og så begyndte han…
Han begyndte at…
…gramse på mig, og…
Jeg…
Jeg var i vildrede.
Man skubber ham væk,
og han er landsbyens høvding,
så han har magten.
Et par dage senere fortalte jeg det til lejrlederen.
Han fik det til at virke, som om jeg overdrev vildt.
Hvordan kan jeg beskylde Tui for den slags?
Så efterlod han mig der i længere tid.
Det sidste Pacific Coast Academy ønskede,
var et videobånd som dette
uden for deres besiddelse.
De vidste, hvor skadeligt det var.
Og forælderen, der lavede videobåndet,
kontaktede USA's ambassade
og sagde, at han måtte ud af landet med sin søn,
før personalet på PCA vidste, hvad der var sket.
Og ambassaden indså, at det var slemt. Det var kriminelt.
Så han tog straks til lufthavnen,
og med dem var en ansat fra USA's ambassade,
som havde videobåndet i en mappe.
Pacific Coast Academy havde kontaktet myndighederne i lufthavnen og sagt:
"Slip ham ikke ud med det videobånd."
Det ikke kun ville skade deres forretning,
de fortalte myndighederne på Samoa,
at hvis videoen kom ud, ville det skade turismen.
De samoanske myndigheder afhørte faren
og udspurgte ham om, hvor båndet var.
"Jeg har allerede sendt det til USA."
Han kom gennem sikkerhedskontrollen,
får et bånd fra den ansatte på ambassaden,
og han slipper ud af Samoa.
Så kom nyhedskameraerne, og det kom ud af kontrol.
Jeg husker, at en nyhedshelikopter cirklede om vores hus i Californien.
Lige over.
Det var konstant.
MISBRUG PÅ CENTER
VIDEO - INGEN TVIVL
UMENNESKELIGT
MISBRUG
Hans navn er knyttet til noget, han ikke engang var…
Det gør mig vred. Helt ærligt.
Han var der knap nok. Han var stort set ude på det tidspunkt.
Det var da, de gik ind og fik de unge ud.
Jeg arbejdede på USA's ambassade i New Zealand dengang,
hvor embedsmænd havde sagt,
at de havde et problem i lejren,
og vi måtte finde ud af, hvad der foregik.
De unge kunne ikke efterlades i den situation.
Det lykkedes os at få adgang til lejren.
Den var meget sparsom.
Det var bare os der,
og alle de unge var blevet flyttet.
Der skete tydeligvis noget.
Vi gik rundt om området, og så hørte vi en lyd.
Vi gik ned, og vi fandt en af de unge der.
Han var ret syg,
og han var først meget tilbageholdende.
Sikkert af frygt for gengældelse for at tale med os.
Men så fortalte han os,
at alle var blevet flyttet ud af lejren.
Men vi vidste ikke hvorhen. Vi anede ikke, hvor de kunne være.
Det var helt sikkert en mærkelig dag fra begyndelsen.
De var søde mod os.
Sødere end… Det var underligt.
De sendte os til en strand.
Jeg husker, at jeg gik ude midt i junglen
uden at vide, hvad vi ville finde, når vi ankom.
Jeg tænkte: "Hvordan fik man de unge gennem her?"
Vi skulle kun være der i en kort periode.
Og pludseligt…
…kom sorte SUV'er med mørklagte ruder,
den ene efter den anden…
De brasede igennem, hvor vi var.
Jeg ved ikke, hvor de kom fra. Jeg husker bare, at de var der.
De unge var nede på stranden.
Jeg så på dem og tænkte: "Du godeste."
Og nogen kom ud af bilen
og sagde, at de var fra USA's ambassade.
Det måtte være løgn.
Ingen bekymrede sig så meget især om mig.
Det er umuligt.
Denne video blev grundlaget for søgsmål.
LANDSRETTEN
En storjury hørte vidneudsagn fra de unge på Pacific Coast Academy
og forældrene.
Og det fascinerende er, at de spørger ham, der fik videobåndet ud:
"Hvordan kan du være så dum at sende dit barn til sådan et program?"
Han tog Pacific Coast Academy-brochuren, som Steve skrev, frem
og læste, hvilken type unge Pacific Coast Academy er skabt til.
Han lægger den ned og siger:
"De beskrev min søn. Derfor valgte jeg det."
Cartisano kendte de følelsesmæssigt ømme punkter
for forældre i krise, der ikke følte, de havde et valg.
Men Steve blev aldrig stillet til ansvar, fordi verden ændrede sig.
11. september skete, prioriteter ændredes,
og Steve Cartisano, trods alt, han gjorde,
var ikke en national sikkerhedstrussel.
Kort efter Dave kom tilbage fra Samoa,
begyndte jeg at komme ud af kontrol.
Jeg var ved at blive en vild teenager på det tidspunkt.
Jeg begyndte at hænge ud med min brors venner,
De begyndte de at tage stoffer, og jeg fulgte trop.
Jeg kom hjem fra arbejde, og mit tv var væk.
Min videoafspiller var væk
og sneslyngen i garagen manglede,
fordi de stjal.
De tog ting fra huset og solgte det for at betale for stoffer.
Så nu havde jeg to børn, der misbrugte heroin.
Vi taler om unge i narkobuler, eller de løber hjemmefra.
Når de er 25, er undskyldningerne for, hvorfor de droppede gymnasiet
eller tog stoffer, ligegyldige.
Jeg tog en overdosis flere gange.
Så kom jeg ud for en alvorlig bilulykke
og blev anholdt.
Vi reddede David ud af fængslet et par gange
og opdagede, at det var en dårlig idé.
Så da Catie blev anholdt, lod vi hende blive i fængsel.
Unge skal lære lektien.
De er ansvarlige for deres liv og deres handlinger.
Jeg var så vred.
Vi følte begge skyld. Man er altid i tvivl.
"Skulle og kunne jeg have gjort noget anderledes?"
Jeg så, hvordan mit liv blev, hvis jeg ikke ændrede mig.
Jeg blev involveret i afvænningsmiljøet,
og her er vi, 13 år senere.
I fjerde uge har de en fire-dages solotur. Stofferne er ude af systemet.
De vil hjem og være sønner og døtre igen, få en uddannelse.
David har det stadig svært.
Og hvor er David nu?
Han er i fængsel, og han bliver der i tre år mere.
Kan du vende dig mod væggen? Herovre. Kom tilbage.
Ja.
Og det er far og Dave.
Da jeg kom ud af afvænningen, fik min far konstateret kræft.
Kræften var nået til fjerde stadie. Tyktarmskræft.
Han kæmpede i seks eller syv år.
Og kæmpede stadig mod det, da han døde af et hjerteanfald,
er hvad de fortalte os.
Og det er vist tre år siden nu.
Jeg synes ikke, Steve var en slem fyr.
Han for vild i en periode, sådan ser jeg det.
Jeg tror ikke, han var et dårligt menneske.
Han var nok et godt menneske.
Den del af historien, der altid har irriteret mig, er,
at selvom vi fik ham frikendt, lod han mig hænge.
Han betalte mig aldrig, og det gjorde mig vred.
Før jeg hørte fra produktionsselskabet, vidste jeg ikke, hvad der blev af ham.
Jeg kunne lide Steve.
Det kunne jeg, indtil jeg indså,
hvad han havde gjort.
Han tog sikkert 50.000 fra dig.
Sandsynligvis.
For flere år siden søgte jeg på "Challenger Foundation".
For at få kontakt med andre, der havde været på overlevelsesturene.
Da så jeg hans nekrolog.
STEPHEN CARTISANO, AUGUST 1955 – MAJ 2019
Det var en ekstrem blanding af chok og tristhed…
…og vrede.
OVERLEVENDE FRA CHALLENGER FOUNDATION
Det var katalysatoren for, at jeg endelig talte om,
hvad der var sket for mig.
OPRET INDLÆG
HEJ ALLESAMMEN
Det første program, jeg var på, var på Hawaii.
Der er en afdeling, der hed Solo.
Solo var en mulighed for at lære, at man kan overleve alene.
At man kan…
Man kan klare svære ting.
Steve gav mig en såkaldt "løber",
og jeg havde en walkie-talkie.
Jeg var rædselsslagen.
Steve sagde: "Hvis du har brug for mig.
Hvis du er bange,
så tryk på knappen, så kommer jeg."
Jeg var 13 år og alene.
Så han kom og sagde: "Har du brug for noget?"
Jeg sagde: "Jeg ville være taknemmelig, hvis du ville give mig lotion."
Min hud var så tør.
Undskyld, giv mig et øjeblik.
Så han kom med lotion
og tilbød at smøre noget på min ryg.
Og jeg var ikke helt tryg,
men det var ikke så unormalt.
Han bad mig lægge mig på maven,
satte sig over på skrævs på mig og masserede min ryg.
Så bad han mig vende mig om.
Og jeg…
Jeg ville ikke, og jeg stivnede.
Og han sagde: "Det gør ikke noget. Bare vend dig om."
Og han…
…begyndte at smøre lotion på mine skuldre og mit bryst.
Og så flyttede han sine hænder ned…
…til mine bryster. Jeg prøvede at skubbe hans hænder væk.
Og han sagde, "Det gør ikke noget. Tænk på mig som din far."
Jeg tænkte: "Min far ville aldrig røre mig sådan."
Det gik op for mig for nyligt…
…da jeg så tilbage…
Jeg talte med en ven
og indså, at alle de ting, jeg syntes om ved Steve,
var bare ham, der groomede mig.
Jeg vidste det ikke dengang. Det gik ikke op for mig før for nyligt.
Et par år efter fortalte jeg min mor det.
Ikke i detaljer.
Men jeg fortalte, at han havde rørt mig og havde haft sex med mig.
Gjorde hun noget? Anmeldte hun det?
Nej.
Grunden til det var, at hun mente,
at han gjorde noget godt for unge,
så hun ville ikke "stikke en kæp i hjulet".
Det slog mig, hvor ofte han sagde "manipulerende".
Som I ser, har de her unge alle mulige måder at manipulere på.
Eller hvor ofte han beskrev de unge som topmanipulatorer.
De er topmanipulatorer. Alle andre får skyld for deres problemer.
Og som voksen indse,
at han var den største manipulator af dem alle.
Det er en bekvem undskyldning, ikke?
At angribe de unges troværdighed velvidende, de allerede har problemer.
Det er ingen undskyldning, men fakta.
Det er stadig en blomstrende industri. Der er mange copycats nu.
Som 16-årig blev jeg sendt i vildmarksterapi,
ligesom Paris Hilton. Og nu skal I høre.
Steve Cartisano markedsførte traumer som en kur.
Så gjorde copycats det til en stor industri.
Om natten tog de mine sko, pakkede mig ind i en presenning
og lå på den for at forhindre bevægelse.
Der er mange mennesker i dag vil tænke:
"Det ændrede mit liv, men måske ikke til det bedre."
Det har gjort mig til den, jeg er i dag. Det har spillet en stor rolle.
Jeg var narkoman,
der skubbede en indkøbsvogn ned ad gaden, hjemløs.
Og jeg overlevede kun,
fordi jeg kunne leve med meget lidt eller ingenting.
Jeg har brugt det meste af mit liv på at overleve.
Jeg sætter mig selv i situationer, hvor jeg skal overleve,
for det kender jeg. Det er der, jeg har det godt.
Jeg har stadig mareridt om det sted, og jeg kan ikke få det ud af mit hoved.
Det har været med mig hele livet.
Hvis det kan ske for Paris Hilton og hendes familie,
så tænk på dem, der ikke kan være her i dag.
Teenagere er ikke bare unge, vi har i vores hjem.
De stoler på os.
Det skete for mig.
Jeg har skreget op om det i 20 år, og det havde ingen indflydelse.
Industrien er bare vokset.
I ÅR VIL TUSINDVIS AF UNGE I USA
DELTAGE I EN VILDMARKSTERAPI-LEJR
CARTISANO-FAMILIEN VIL IKKE UDFORDRE ANKLAGEN OM SEKSUELT OVERGREB,
MEN FINDER DEN IKKE I OVERENSSTEMMELSE MED DERES MINDE OM STEVE
AKTIVE SELSKABER KALDET CHALLENGER FOUNDATION, HEALTHCARE AMERICA
OG PACIFIC COAST ACADEMY
HAR IKKE FORBINDELSE TIL SELSKABERNE I DENNE DOKUMENTAR
HVIS DU ELLER EN, DU KENDER, HAR OPLEVET MISHANDLING,
KAN DU FINDE INFORMATION OG RESSOURCER PÅ WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
Tekster af: Anja Molin