Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Безглузді смертні, ласкаво просимо до Нового Орлеана.
Це наймістичніше місце у світі.
Тут похмурий похорон закінчується святкуванням.
Тут смерть не кінець...
а новий початок.
І навіть горе може відчиняти браму до радості...
для тих, хто наважиться пройти крізь неї.
Уже майже дванадцята! Ще трохи!
- Овва. - Агов, пробачте, бармене.
Вибачте. Перепрошую, бармене. Можна щось замовити? Гаразд.
Тримай.
Візьми мій.
Тоді в тебе не залишиться.
Та нічого, я багато не п'ю.
Давай розділимо.
Згода.
Ти тут сам чи з кимось?
Так.
Я тут своїми колегами...
вони просто в мене за спиною, сидять і нудяться.
А ким ти працюєш?
Я астрофізик.
Ти що...
ракети конструюєш?
- Швидше оптику. Я створюю лінзи. - Оптику.
Скажімо, досліджуючи темну матерію,
я комбіную традиційні знання...
і новітні відкриття квантової механіки...
Звучить заплутано, та...
Як на мене, ти хочеш розгледіти невидиме.
Саме цим я і займаюся.
Ти сформулювала це набагато краще.
Знаєш, у мене...
Наче схожий фах.
Я проводжу привидоекскурсії.
Але ж це зовсім не схоже.
Зовсім ні, але трохи схоже.
Я допомагаю людям побачити те, чого не видно.
Духів, що пурхають туди-сюди.
- Темні сутності... - Десять!
- ...духів, що ходять крізь мури - Дев'ять! Вісім!
- ...і вселяються в людей. - Тобі смішно...
Сім!
- ...але приходь до мене на екскурсію. - Шість! П'ять!
- Так. - Чотири!
Так.
Три! Два! Один!
З Новим роком!
Я Бен.
Аліса.
Бене?
Бене!
Бене?
Не хочу псувати й без того паскудний день...
але ця штука не працює.
Чому ти думаєш, що в мене паскудний день?
Чому я думаю, що в тебе паскудний день?
Бо від тебе тхне вчорашнім днем.
Тримай.
Скільки там?
- Семеро. - Гаразд, семеро.
Чому ти й досі водиш її екскурсії?
Я можу вивести тебе через чорний вхід.
Ні, вони підуть за мною.
Завжди йдуть.
Так.
Ви Бен, екскурсовод?
- Так. - Я з Сіракуз.
Чудово, зараз познайомимося. Ось що ми зробимо.
І я хочу почути "Я-Т-У-Т", лише "Я тут"...
і жодним словом більше, ясно?
- Серед нас є "Джон Пелусо"? - Присутній.
Я бухгалтер уже майже 50 років.
Та начхати.
Схоже, у нас також є Керол...
Я тут!
Я Керол. Ти теж Керол?
Так, це ж так смішно!
Керол — поширене ім'я.
А в цьому будинку є привиди?
Це історична піша екскурсія. Агов.
Я вам показую атракції та розповідаю про них.
Жодних історій про духів.
НОВИЙ ОРЛЕАН
Отже...
Я чула, у цьому соборі... Тут є привиди.
Привидів не існує.
Я вірю в привидів.
Моя тітка Барбара була затятою пташатницею, обожнювала колібрі.
Знаєте, хто прилетів у день її похорону?
Колібрі!
Гаразд, Керолки...
я вас розчарую правдою.
Я був у всіх "будинках з привидами"...
у місті, де духів найбільше у світі.
Я три доби провів у тому домі.
Знаєте, що я знайшов?
Нічого. Нічогісінько.
Привидів не існує. Життя — це тлінь. І всі ми — тлінь.
Пробачте...
Не стримався.
Гаразд, ходімо.
ФУРНЕТСЬКИЙ ЦВИНТАР No 2
НЕ ЗАХОДИТИ
От ми й удома.
Агов.
Це перевізники.
Так, ми на місці. Ви вже під'їжджаєте?
Чому через чотири години? Ми виїхали одночасно.
Так. Ні, я розумію, що був обід...
але, схоже, ви й у кіно збігали.
Побачимося, коли побачимося.
Ото вже перевізники.
Тревісе?
Я тут, мамо.
Оглядаю дім.
Час настав. Тут хтось є.
Усі на місця. На місця.
Він нас бачить.
Це місце буде розкішним, коли ми зробимо ремонт.
Овва.
Хочеш обрати собі кімнату?
Вона, певно, нагорі.
- Подобається? - Ні.
Не сьогодні.
Вітаємо вдома!
Ні!
Котику, що сталося?
У будинку є привиди!
Гаразд, зачекай.
Я знаю, що тут не так затишно, як я сподівалася.
Та щойно впустимо денне світло, усе стане інакшим.
А запалю ванільну аромасвічку, і одразу полегшає.
Та невже?
Сонечку, дай цьому місцю шанс.
Тепер це наш дім.
Ні. Забираймося.
Ні-ні.
Ну ж бо, залазь у авто. У автівку.
- Пристебнись. Не забувай про безпеку. - Чому ж воно не...
- Спокійно, ти зможеш. - Гаразд.
- Матуся допоможе. - Гаразд.
Не хвилюйся, я люблю пам'ятки давнини, але ж не настільки!
Ви повернетеся.
МАЄТОК З ПРИВИДАМИ
Гаразд. Я відчиню, Алісо.
Вибачте, ви знаєте хлопця, який тут живе?
Так. Але він не надто приязний.
Агов?
- Отже, так живуть генії. - Що ти тут робиш?
Спокійно, я не злодій!
Послухайте. Мій скарб знаходиться на небесах.
Який психопат ось так вдирається в чужий будинок?
Знаю, що фортуна зазвичай стукає, але інколи їй просто не терпиться.
- Як от зараз. - Що?
Чому ти... Нащо тобі кіт?
- Він не ваш? - Ні.
Я думав, він ваш. Він просився, щоб його впустили.
Іди, мій пухнастий друже. Гуляй.
Певно, малюк відчув усю позитивну енергетику...
яка сповнює це...
чарівне помешкання.
Може, відчинимо вікно?
Я — отець Кент, до речі.
Привіт, Кенте.
- Не проти, якщо я сяду? - Звісно, проти.
Гаразд.
Лише одне запитання, і я піду.
Хочете бути героєм?
Я пас.
- Готові втратити розум? - Бувай.
Два слова.
Спектральна фотографія.
Так.
Це привернуло вашу увагу?
Бо мою таки привернуло.
Ви справді створили камеру, достатньо сильну...
щоб сфотографувати так звану "примарну частку"?
Ні, я її так не називав. Це все ЗМІ.
Хай там як, мене висміяли мої колеги.
Наприклад, д-р Франкенштейн.
Він науковець-геній, а на нього нападали з вилами.
І чому?
Бо він хотів щось створити.
Він створив монстра, ясно?
Який, якщо не помиляюся, убив кількох людей, так?
Комусь монстр, а комусь — крутий костюм на Геловін.
- Овва, я втратив розум. Іди звідси. - Вислухайте мене.
Мені зателефонувала дуже мила жінка.
У неї прекрасний синочок...
і вони думають, що в їхньому домі є привиди.
Вона хотіла, щоб я провів екзорцизм...
але, як на мене, нам потрібен...
експерт із паранормального.
- Я екскурсовод. - Ви — Бен Маттаяс.
Ви працювали в космічному центрі, будували телескопи.
А до того були астрофізиком у ЦЕРНі.
А зараз водите екскурсії?
Це наче змусити Майкла Джордана грати в бейсбол.
Вам треба грати у своїй лізі.
У виграшній позиції.
Та жінка, певно, схиблена.
Привидів не існує.
Тоді ви нічого не втратите...
За годинку доїдете на північ, клацнете пару фото привидокамерою...
і вона трохи заспокоїться.
Нікуди я не їздитиму за годину...
Вона заплатить.
Дві тисячі доларів.
Яка адреса?
Магія грошей.
І на мене діє. Але цить!
Нічого не кажіть.
Великий бос нагорі очей не спускає...
і тримає мене на короткій шворці.
- Недостатньо короткій. - Агов, послухайте.
Моя робота — вірити...
і я вірю у вас.
Знаєш, ми з тобою такі різні, але нам так добре разом.
Згодна.
Я придумав місток між твоїм і моїм світом.
Знаєш? Тому я зробив ось це.
Що ти...
Це лінза.
- Це лінза! - Обережно.
Квантова лінза...
яка, якщо все піде за планом...
змінить наші життя.
Що ж, подивимось.
Що?
Ну звісно ж, батарея здохла.
- Бене? - Ґаббі?
- Ви приїхали! - Дуже приємно. Перепрошую, спізнився.
Біля маєтку раптом згустився туман, і це було дивно, але...
- Так, це все... - Нічого.
Почекайте!
Я попереджу, і зроблю це, перш ніж ви переступите поріг.
Це просто паскудно.
Так, ви мені потрібні, але...
Краще йдіть собі.
- Ні-ні. - Раджу вам поїхати.
- Якщо бажаєте, їдьте звідси. - Усе добре, Ґаббі.
Мене не злякає пара духів.
Зараз казати легко.
Але серйозно...
цей крок здатен усе життя змінити.
Щойно зайдете всередину — і все!
Назад вороття вже не буде.
Гадаю, це ризик, на який я свідомо йду.
А стосовно грошей...
Чудово.
Круто.
Трясця!
- Так. - Слухайте, це забагато, не треба.
- Я не певен, що мені слід брати їх. - Слід, я наполягаю.
Ну гаразд, беру.
То що, може, розповісте трохи про будинок?
Краще покажу.
- Так-так, ходімо. - Еге.
Гаразд.
Хто це такі?
Невідомо. Я розпитувала.
Існує безліч колоритних історій про цей маєток.
До речі, це мій син.
Ми спимо тут. Нам чомусь тут безпечніше.
То в домі лише ви двоє?
Бачте, його батько...
Агов, котику!
Здоров, друже.
Може, вийдеш до нас, привітаєшся з містером Маттаясом?
Що тут у тебе таке?
Лінія оборони.
А в цій лінії оборони в тебе є...
архігерой?
Хто такий архігерой?
Та ти знаєш, хто такий архігерой.
Із черевиком у руці.
Не пам'ятаєте?
- Це зброя? - Так.
У нього це наче зброя.
І він казав, у нього була коронна фраза, щось наче...
"Ану скажи ще раз! Ану повтори-но!"
Не пригадуєте?
Це як та бабця з капцем!
Можливо, цей герой тільки мені траплявся.
Про себе розкажете?
Я працювала лікаркою в Нью-Йорку...
А мама родом звідси.
Мені кортіло почати все спочатку.
Завжди хотіла повернутись...
і відкрити тут мініпансіон.
Ого, нічого собі, як ви здригнулися.
Не любите готелі зі сніданками?
Та ні, чому ж, я лише...
знаєте, я такі сніданки сприймаю як збіговиська чужих людей...
де всі сидять і вдають люб'язність.
"Звідки приїхали?", — усілякі теревені...
якщо вже відверто — для мене це просто прокляття.
Це надихає. Дякую.
У нас, як бачите, сім'я невелика.
Я знайшла цей маєток на якомусь сайті.
І подумала, що це чудовий спосіб...
що мій син заведе нові й цікаві знайомства.
Йому важко друзів заводити.
Мені теж.
Але усе склалось дуже...
- паскудно. - Жахливо.
Ага.
Хай там як, отець Кент казав, ви візьмете особливу камеру чи лінзу.
Окей, що ж...
Гадаю, почнімо з цієї кімнати.
Стійте, тільки без спалаху!
І...
чому ж?
Їм це не подобається.
Може, спершу в їдальні зробіть кілька фоток.
Я щойно...
розставила все по місцях.
Він уже тут.
Що, розводите мене, так?
Ви справді думаєте, що це смішно?
Розігрують вони мене.
Зараз глянемо на ваших духів.
- Ні, не... - Не чіпайте його.
Не чіпайте його!
Нічого.
- Може, сфоткаєте? - Сфоткати?
Гаразд.
Я ж тут якраз для цього.
Зараз воно завмерло...
проте зазвичай воно повертає голову й переслідує.
- Жах. Слів немає. - У нас теж.
Чесно, я приголомшений.
І... підвал.
Часом у цьому проході я відчуваю пронизливий...
гострий біль у всьому тілі, коли йду сюди.
Тому роблю отак.
Гаразд.
Добре.
Якщо тобі спокійніше буде спуститись і почекати в наметі, так і скажи.
- Гаразд, сонце? - Ні.
Я зроблю це.
Добре, я з тобою, мама тут.
Ти зможеш.
Мій хоробрий!
Гаразд! Я тут.
Усе гаразд.
Маленький.
Спробуйте самі перейти, тоді й смійтесь.
- Це елементарно... - Гаразд, погляньте на мене.
...просто переставляйте ноги.
Річ у тім, що ще не північ.
Аякже.
Він що, нам не вірить?
Вочевидь.
Ходімо, мій герою.
Що ж, і останні розрахунки.
Гарна новина.
Жодних духів.
Знаю, тут може бути лячно.
Здоровезний маєток...
ночами все скрипить, протяги гуляють, буває.
Буває. До того ж є така штука, що зветься...
сугестивністю.
Так, я, мабуть, просто маю заспокоїтися?
Тут я згоден.
Якщо привиди існують, то що вони таке?
З вами знову "Смертельний улов"...
Шторм нарешті начебто вщух. Тож будемо розпочинати.
Тут багато крабів.
Давайте сюди все це. Крабовий сезон 2018 року офіційно відкрито.
Усе готово, згодні?
Абсолютно.
Через два дні після того, як...
Для тих, хто вірить, привиди така ж реальність, як і живі. Отже, духи...
Повертаються назад, по свій заключний улов крабів.
Уперед, суперзірко.
Як виявляється, ці сфери, що вважають ознакою присутності духів
можуть означати...
...щось середнє. Беремо курс додому.
Що?
Але як...
Агов! Ти ж Бен, так?
Ні-ні. Нізащо. Ні.
Окей, спробуємо без спалаху.
Лише сугестивність.
Поганий сон, Бене.
Ось і все. Лише нічний кошмар.
Що відбувається?
Що?
Ти переслідуєш мене?
Нічого. Усе буде добре.
Ні-ні!
Повернись!
Саме вчасно.
Дух прийшов до мене додому!
Ходімо, приготуймо для нього постіль.
Агов!
Заждіть!
Не чуєте?
Кажу ж...
до мене...
привид нагрянув!
Одразу, коли я зрозуміла...
що в цих стінах коїться...
ми поїхали.
Ти ж не думаєш, що я б лишила свого сина серед цього жаху?
- Ні, ти ж не будеш... - Саме так.
Утім, було все одно, куди рушати!
Ці духи, яких...
тут, певно, доволі багато...
Вони мов...
блощиці.
Щойно входиш, вони вчіплюються намертво.
Ми з міста виїжджали, ми перебирались із готелю в готель...
проте духи нас не відпускали ні на мить.
І змусили нас повернутись, так само як тебе.
Можна було б сказати мені усе як є і попередити,
що дому в мене більше не буде.
Ні-ні.
Ти за поріг ступив, хоч я застерігала!
Можна було пояснити, перш ніж...
Привіт. Так.
Можна було пояснити все, перш ніж я вийшов за двері...
Я б корила себе...
якби ти не взяв таку купу грошей...
за незаряджену камеру й каляки-маляки.
Так, даруй.
Кексик?
Хоча так, уже пізно.
- Класнючі. - Так і є.
Я маю сина.
Який не може кроку ступити вночі...
щоб за ним не погнались привиди.
Тож вибач, але я зроблю все, щоб мій син був у безпеці.
Я розумію, але...
я тут не помічник.
Клич екзорциста.
Уже кликала.
Зі мною було те саме.
Господи.
Бене, вітаю вас.
Сюрприз!
Ти теж у цьому замішаний? Ти про все з самого початку знав?
Ти ж в нас типу священник!
Я одне скажу: "Господні шляхи незбагненні".
Ні, ти, отче, монстр!
- А тобі заплатили! - Цього мало.
Я спитав, чи ти хочеш бути героєм.
А я що відповів? Ні, не хочу!
А очі твої волали: "Так!"
Гаразд.
Ви сказали, що він експерт.
- Який експерт? Я взагалі не... - Він експерт.
Йому додасть мотивації коуч Кент.
Ця штука працює чи ні?
Я вже зробив одне фото, якщо чесно.
Сліпцям вернули зір.
Я не був певен, та...
схоже, це той моряк з портрета на верхньому поверсі.
Святі угодники!
Знаєте що?
Друзі, із Беновою камерою...
ми можемо відшукати всіх тутешніх духів,
побачити ворога в лице й вступити в рівний бій.
До чого тут розмови про бій узагалі?
Нам треба думати...
як вибратися з цієї пастки й до нормального життя повернутись.
Слухай, ми вже на полі бою, хочемо ми чи ні.
Я бачу, ти трохи зациклився на негативі.
Так, інакше ми тут навічно.
Це депресивно.
Заждіть, наш дух постійно казав нам повернутися.
Так, мій теж.
І моя привидка.
У неї бракувало пів обличчя, тож дикція трохи шкутильгала...
Казала щось типу: "Навернися".
Чекайте, то вони не переслідують нас.
Ми потрібні їм тут. Навіщось.
- Уже північ. Бігом! - Так.
А в чому річ?
Коли б'є північ, ми всі зачиняємось у цій залі.
Так безпечніше.
Отець Кент зайняв блакитний диван.
Так, якщо, звісно...
ти не хочеш тут спати.
У мене просто хворий поперек, відколи мив ноги людям у Калькутті.
Лягай на дивані.
Ви спіть, якщо хочете.
Духи полонили нас тут? Я довідаюсь, нащо.
Агов, ти куди?
Після півночі виходити не можна! Це порушення правил! Стій!
Мамо!
Ну й люди...
Агов! Хтось чує?
Ґаббі!
Тревісе!
Ні.
Ні-ні.
Що, злякався?
Добре, так і має бути!
Він буде в захваті, він так обожнює гостей!
Бене, ти...
- Що? - Бене, усе гаразд?
Нам не впоратися самим.
Пора збирати "Команду мрії".
Це буде нашою неповторною назвою.
Її повторено вже разів сто.
Спершу маємо з'ясувати головне — що в маєтку відбулося.
Для цього я відразу ж дізнався, хто є найвидатнішим знавцем...
із неокласичної архітектури цього краю.
На жаль, він мертвий...
проте я миттєво перелаштувався, бо я з "Команди мрії"...
і розкопав професора в універі Тулейн...
автора книжки про луїзіанські маєтки з привидами.
Продалось лише дев'ять примірників...
зате він живий.
Професоре?
Так, якщо ви сюди прийшли канючити заліки...
- то розвертайтесь і шуруйте... - Ні.
...бо я вас завалю!
Ми взагалі не студенти. Але в нас є питання до вас, сер.
Чи знаєте ви щось про про цей маєток?
Що ж, учений починає зі спостережень.
Тож я поназнімаю всіх цих духів-привидів...
щоб знати, з ким ми маємо справу.
Клас, а як дізнаємося, з ким маємо справу...
мусимо знайти когось здатного говорити з духами.
Медіума.
Є одна дама в нашій ціновій категорії.
ДІМ МАГІЇ Гаррієт
ТІЛЬКИ ПОЗИТИВНА ЕНЕРГІЯ
Вона ще читає молитви на бар-міцвах...
але відгуки про неї непогані.
Прошу, будьте як вдома.
Хто такий Мітчелл?
- Не знаю. - Згадуйте.
У мене доволі багато людей у парафії, тож, можливо, це хтось...
Він не знає нікого на ім'я Мітчелл.
Добре, а на ім'я Ґодфрід?
- Ні. Навряд чи... - Ґері?
Серед ваших знайомих немає Ґері?
Ви переберете всі імена на літеру "ґ"?
Тобто Ґері не згадується?
Слухайте, а це круто. Ви крута.
Знаєте, у мене справді є кузен Ґері.
- Дякую, що нагадали, ми... - Брешете.
Не знаєте ви Ґері.
Але, мабуть, ви знайомі з Ґаббі.
Малючку треба додомки до заходу сонця!
Куди ти так поспішаєш?
Що, ті хлопці дістають?
То вони проводжали мене.
Мине трохи часу...
і ми роззнайомимось, я думаю.
- Ага. - Бачу, ти зайнятий.
У цьому маєтку сталась низка драматичних подій.
Різні вибухи.
Сипучі піски.
У Луїзіані!
Я б цій сім'ї перебратися порадив.
Смачного! "Щасливі години" до шостої!
Гаразд?
Ще раз.
І ще раз. Гам!
Що ви робите?
Опівночі духи найактивніші.
Я намагався простежити за ними...
але не вийшло, бо духи в постійному русі.
Це не просто рух.
Я знаю це відчуття. Схоже, вони тікають від чогось.
Дякую, що запросили мене, отче Кент.
Хто оплатить мені дорогу?
Відчуваю...
що колись тут...
їли.
Я ж казав, вона крута.
Це ж їдальня.
Після 1788 року...
маєток вже стояв, де й тепер, мов сам виріс.
Про будівництво ні згадки.
Найбільш ранній документ, що я нарив...
оцей нотаріальний акт...
дім купив Вільям Ґрейсі.
Він придбав маєток у невідомого власника.
Дружина Ґрейсі Елінор померла від жовтої гарячки.
Отоді й почало коїтися моторошне.
Скажіть, клас?
Я в цей маєток хочу потрапити років шістдесят.
Тому ми до вас і звернулись. Ви відчуваєте це місце.
Хлопці, поїхали зараз.
За тиждень у мене на серці операція.
Тоді...
- Краще не треба. - Ще й як треба!
- Ні. - Кажу, страшенно треба.
- Не надто гарна ідея, дорога далека. - Я шістдесят років про це мрію!
Я за вами поїду. У автівці.
Ні, я сказав.
Тоді оце я лишаю собі.
Ну гаразд, як хочете, як знаєте.
- Я в туалет, а... - Добре. Усе.
Тікай, біжи!
- Що? Я заводжу авто! - Тікай!
Допоможи!
Сильний дідуган!
Вогонь.
Якщо тут є злий дух, потрібен ритуал вигнання.
І попереджаю, дух буде опиратись.
Духи — конфліктні.
Так, у 1813-му...
у групи медіумів у маєтку неподалік, трохи північніше,
на це пішов 21 день!
Люди виклались на повну і зрештою таки здихалися духу того власника.
Проте їх усіх було знайдено...
Тобі скільки?
Дев'ять.
У них усі нутрощі назовні розтеклися.
- Навіщо ви? Це ж... - Слухайте, це дитина!
Уже не дитина, я в дев'ять авто водила.
Слухайте, може, я вам навела трохи заяскравий приклад.
- Так! - Але то була купка аматорів.
Я професіоналка. Ясно?
Я сфокусована, кваліфікована, сертифікована і здихаюся мерців!
Я й не сумніваюсь.
У цьому маєтку було багато горя.
А через недоліковане горе привиди застрягають.
А можна їх висмикнути з етапу застрягання?
Я б могла.
Але заплатіть за тиждень авансом...
а я поки налагоджу кристали й почну дослідження.
А тоді вже почнемо.
Я пришлю вам мій ПейПел тим часом.
Па-па.
Приємно познайомитись.
ДВІ ГОДИНИ ПО ТОМУ
Ви мені не казали, що вони можуть переслідувати!
Так, ваша мама сильно вами не задоволена!
Так, вона розчарована!
Бо сто відсотків навчала вас кращого!
Знаю, це було дивно.
Ці химерні, не схожі одне на одного люди в одному місці.
Як вона?
Зла достобіса.
Ви зробили дещо...
геть неправильне, і це абсолютно не можна вибачити.
За мною поїхав дух на коняці.
Ви взагалі уявляєте, що таке...
зустріти безтілесну коняку...
у вашій, бляха, спальні?
Я вирішила стати вищою за це й допомогти.
Переважно — бо ви не лишили мені жодного вибору.
Тож розповідайте...
що в цьому домі сталось?
Ух ти, які гарні...
ці креслення, що ти...
позичив...
- просто неймовірні. - Ну ж бо.
Чи я пишаюся тим, що Бен накинувся на старезного ученого?
Звісно ж, ні. Але тим не менш...
Я зовсім не шкодую.
Бо ці папери розповідають історію маєтку.
Овдовівши, Ґрейсі збожеволів і з горя наклав на себе руки.
О, "з горя"! А я казала, тут пахне горем.
І всі гроші витратив на якогось ясновидця чи типу того.
Медіума. Ми — медіуми.
Медіума.
Дякую.
І після цього в будинок вселились ще 66 осіб...
кожна з яких померла дивовижною, жахливо...
неповторною смертю.
ТРАГЕДІЯ В ОРЛЕАНІ Дуель братів
Брати застрелили одне одного на дуелі.
КОНСТАНС ГЕТЧЕВЕЙ МЕРТВА
А ця жіночка зарубала п'ятьох своїх чоловіків.
Певно, Ґрейсі потрібен, щоб зупинити цей жах.
Як звали медіума?
Мадам Леото, наче.
Мадам Леота?
Мадам Леота була найкрутішою ясновидицею в світі.
Її послуг жадали багатії...
та особи королівської крові.
Стійте, а це що?
Лист від Вільяма Ґрейсі до мадам Леоти...
з проханням прийти до нього в кімнату для сеансів.
Тут немає кімнати для сеансів.
Упевнені?
Заждіть.
У кінці цього коридору кімнати немає.
Бачите?
Тут нічого.
- лише... - Секундочку!
Я зараз гляну.
Отакої, ви просто...
- Ну, що ж. Це... - Так.
Чекайте. Хвилинку.
Заждіть. Що ви? Гаразд.
Обережно, там сходинка.
Цвіллю пахне.
Що це?
Олія.
Здається, я здогадуюсь, до чого це. Ану, секунду.
Гаразд.
Боже мій.
Сюди не заходили століттями.
Варто прочитати молитву.
Благословіння на добру справу.
Ісусе, ну не пресингуй.
Нащо нам ці духи?
У світі ж усіляких покидьків повно.
Хай тулять у їхній дім.
Як щодо "амінь" на рахунок три? Один, два, три, амінь!
Амінь.
Це точно священник?
Якщо мені вдасться зв'язатися з Вільямом Ґрейсі...
то, маю передчуття, він відповість нам на всі запитання.
Даруйте, що уточнюю...
у нас для обряду є лише ця ароматизована ванільна гидотна свічка?
Так, я вічно забуваю...
скасувати підписку на амазоні, тож...
Візьміться за руки.
Для початку я маю гармонізувати свідомість...
щоб увійти в контакт із потойбіччям.
Будь ласка, не переривайте мене.
Щоб не довелось усе робити наново.
Звісно ж.
- Заснула. Гляньте. Тупо спить. - Ні. Вона...
Це транс.
Це...
- Чекайте? Чи таки спить? - Та спить вона, кажу вам.
- Спить чи ні? Це схоже на транс? - Це ж видно. Куняє.
А складно заткнутись?
- Добре. - Ну от, вибісили мене.
Вибачте.
Будь ласка, гармонізуйтеся знов.
Гаразд, це...
- Чому... - У неї нарколепсія?
Я не...
Хто тут є?
Привиди...
Я звертаюся зі щирою душею.
Явися нам, привиде Вільяма Ґрейсі!
Якщо ти зараз тут...
подай нам знак!
Він присутній.
Навіщо ти тут?
Навіщо приходиш у наш світ?
Якщо хочеш лишити для нас послання...
чи хоча б вітання...
то ось ручка й блокнот...
із тутешньої крамниці канцтоварів.
Поговоріть з
Бене, знімай!
Вмикай, скоренько!
Здуріти! Це Ґрейсі!
Він зник.
Що написано?
"Поговоріть із Леотою".
То ви дійсно з мертвими контактуєте.
Ну звісно ж.
А можете викликати для мене декого?
Кого?
Мою дружину.
То це ваше горе я відчувала.
Її звуть Аліса.
Так.
Даруйте.
Не можу.
Здається, вона не тут.
А Леота тут чи ні?
Спіритичний сеанс
А це вже кепсько.
Що ви відчуваєте?
Божевілля.
Гаррієт, викличте Леоту!
Явіться нам, мадам Леото!
Ні!
Ну ж бо! Господи!
- Допоможіть хтось! - Гаррієт!
Хвилинку!
Ні! Не треба!
Я хотіла звідси поїхати, але ж не так!
- Гаррієт! - Гаррієт. Заждіть!
Гаррієт!
Гаррієт, ми тут.
Ми його розлютили!
Чорт, лікування грязюкою я не замовляла!
- Хто це? - Хто це?
Це що, Брюс?
- Агов! Стоп! - Стійте! Ні!
- Хто це? - Брюсе!
Не їдьте туди, Брюсе! Поверніться!
Стирили мої папери, кинули мене!
Так не піде!
Я цей маєток побачу, і ніщо мене не зупинить!
Брюсе!
- Допоможіть! - Брюсе!
Бабусю, пробач мені!
Я застарий для смерті! Це не...
НЕВІДКЛАДНА ДОПОМОГА
А навіщо взагалі в його віці...
- кататися в кріслі по шосе? - У кріслі...
- Він любить кататись у кріслі. - Він це любить.
- Щодня так катається. - Катається щодня.
Не люблю я кататися...
Що ж, добре, відкладімо цю дискусію.
- Хай як слід відпочине. - Відпочине. Гаразд.
- Гаразд? - Так.
І жодних хвилювань, інакше може так легко не відбутись.
Він сказав, що живе сам, тож на цю ніч я лишила б його в нас.
Можливо, глюкозку йому покрапайте...
- Ні, глянь. - Ні?
- Ні-ні! - Ні.
Господи!
- Ми мусимо йти, уже час. - Так-так.
- Не кидайте мене. - Ми вас не кинемо.
Спокійно.
Нам усім пора додому.
Спершу він полонив нас тут, тепер виганяє.
Годі вже! Хай би вже визначився.
Це вже не Ґрейсі.
Не знаю, що це за зло, та він не хоче нашого контакту з Леотою.
Він сприймає нас як загрозу.
Давайте знайдемо Леоту і послухаємо, що та скаже.
Може, нам з кимось зв'язатися, розказати, де ви...
Щоб не хвилювались?
Є одна дамочка,
яку я прошу виносити за мене сміття.
- Тож... - Гадаю, з нею все буде добре.
- Так. - Ага.
Погрався в лікаря — і годі.
- Я маю перевірити пульс. Дай... - Не діставай людину.
Усе, шуруй звідси.
Поважай кордони.
Співчуваю вам щодо дружини.
Добре, що вона не тут.
Світ живих і світ мертвих — дуже різні царства.
Ось...
це от наш світ...
А це — Потойбіччя.
Там, де вони перетинаються...
люди й духи можуть зустрітися.
Як у цьому маєтку.
Але, коли душа відлітає і рушає в Потойбіччя...
то, якщо вона у мирі, там і лишається.
Добре, що її тут нема.
Вона в мирі.
І я певна, того ж вона й вам бажає.
Знаю, це може здатися наївним...
проте я вірю, що душі здатні слати з Потойбіччя своїм близьким.
Мій батько помер. А він обожнював іграшкові потяги.
Розбирав їх...
і збирав знову щодня.
Так от, коли мені на душі зле...
коли справді тяжко...
я чомусь завжди чую...
далекий гудок потяга.
І розумію, що це мій тато дає знак.
У такі моменти я кажу...
дух усміхається.
Бене.
Пробач мені цю фамільярність,
просто таке відчуття, ніби ми вже знайомі.
Річ у тім, що в нас є спільна знайома.
Аліса?
Алісо!
Алісо?
Не раджу йти далі...
Хіба що хочеш квиток у Потойбіччя!
Кортить до нас?
Нічого, скоро приєднаєшся!
Алісо!
Алісо.
- Бене! - Що сталося?
Брюс пропав, і дещо відбувається.
Гаразд, я піду слідом.
Ану, дай-но мені оце.
- Ні, уже північ било! - Ні!
- Я прикрию. - Гаррієт!
А я про всяк почитаю ранкові молитви.
Але ж зараз глибока ніч!
А в Римі ні.
Щось бачите?
Ні, але відчуваю.
Брюсе, ні... Що ви тут робите?
Нам треба знайти Леоту.
Пошукаємо на горищі?
Не певна, що варто. Горища за визначенням жахливі.
Щось наче холоднішає. Аж піддуває. Холодно.
То ви просто без штанів, Брюсе.
А ви б не могли обоє...
Чорт.
Добре.
- Нагору! - Брюсе, заждіть!
- Брюсе, ви ж мусите мене захищати. - Ану пусти. Якого?
- Брюсе, не йдіть! - У вас серце хворе!
Гаразд.
Охороняйте мене.
Гаразд.
Обережно там!
Є хтось?
Мадам Леото?
Допоможіть нам!
Овва! Агов!
Це ти зробив?
Ні, не я!
Леото? Це ви?
Ближче.
Гаразд.
Я вже йду!
Капець!
Агов.
Я впевнений, що ті кадри заслужили на смерть...
але ж, мила, послухай...
Я знаю, ти чуєш.
Чуєш, привидонько? Можна тебе так звати?
Я не такий, як вони. Я тебе поважаю.
Підтримую тебе й жінок загалом...
- Ну й сморід. - Як тхне.
- Овва. - Аж ніс терпне.
Це пліснява.
Дивіться, тут напис...
Ось. "Власність мадам Леоти.
Якщо це належить не вам...
Не смійте перегортати...
наступну сторінку".
- Божечку! - Легше, Гаррієт!
Це особистий гримуар мадам Леоти — книга заклять!
Щоб я скисла!
Хтось мав би це зробити.
Мрії таки справджуються! Здуріти...
Чорт, а це що таке?
Гарно.
Кришталева куля.
Це нам допоможе якось?
Агов!
Мадам, бачимо вас. Салют!
Мадам Леото?
Час майже настав.
У тебе небезпечна книга в руках.
Без досвіду краще не ризикуй.
Як ви туди потрапили?
Я згодна показати вам, та доведеться заплатити...
Три долари.
- Що? - Отакої.
- Грабіж серед білого дня! - Добре. Домовились. То що сталось?
Вільям Ґрейсі, розбитий горем...
попросив мене викликати дух його покійної жінки.
Елінор Ґрейсі!
Дай нам знак стуком і яви обличчя!
- Міст проклади звідси в Потойбіччя! - Вона не озвалась...
тож ми пробували знову й знову.
Кожної півночі, протягом року.
Цілий рік? Як необачно.
Хто це сказав?
Безкінечні сеанси відчинили браму до Царства духів.
Туди й назад мандрували сотні привидів...
та його коханої Елінор не було.
Я благала Ґрейсі спинитись, бо знала, чим це може загрожувати.
Та він наполягав на своєму.
І скоро Ґрейсі почав одержувати послання...
Елінор кликала його приєднатись до неї у Потойбіччі.
Але я знала, що то не Елінор.
Ми викликали страшне зло...
що живилось горем Ґрейсі.
То був незвичайний привид.
Він міг...
Обіймемося в Потойбіччі. Елінор
...ув'язнювати в стінах цього маєтку колись щасливі душі.
Моя!
Перш ніж я побачила його...
цей темний цей дух запроторив мене в мою ж кулю й зробив бранкою!
Хтозна, як давно я тут.
Мабуть, уже місяці.
Він полонив 933 душі.
Проте хоче зібрати тисячу, щоб завершити ритуал...
який звільнить його з маєтку.
Бійтеся повні, тоді він найсильніший.
Вам не вдасться вижити.
У твоєму серці багато горя.
Ти будеш найвразливішим об'єктом його темної магії.
Ні, доки ми з тобою. Ми захистимо.
Але що ти зробиш?
- Так. - Та вони мертві й так!
- Так. - То мертвіші будуть.
Гаразд.
Нам інше потрібне! Потрібне вигнання!
- Так. - Обряд вигнання!
Так, обряд вигнання...
проте знадобиться предмет, який колись належав темному духові.
Щойно знайдете його...
Досить!
Так, не панікуймо. Треба знайти предмет для обряду, тож...
Даруйте, що повідомлю погану новину...
Та тут загинуло вже 66 людей...
із того часу, як мадамочку запхали в цю кулю!
Тож у духа вже не 933 бранці.
У нього 999.
Тому, якщо нікому не припекло планувати власний похорон...
краще забиратися звідси.
Ох ти ж!
Це один я не допер, що пташка жива?
Нам варто поквапитись, бо ці сеанси ще більше роздраконили духів.
Не кажучи вже про те, що всі смерті в цих стінах...
стались під час повні.
Тож ми маємо лише чотири дні.
І мадам Леота ніби згадувала предмет, який належав духам?
І як відшукати предмет...
не знаючи, хто його загадковий власник?
Я можу спробувати одну особливу тактику,
доволі нетрадиційну.
Мені доведеться вийти за межі тіла й зазирнути в царство духів...
де я роздивлюся цього привида.
Це зворотний сеанс, так би мовити.
Зворотний сеанс?
Я не проти.
Брюсе, це дуже небезпечно. Не кожен може провести зворотний сеанс.
Це астральна проєкція.
Кажіть: "астральна проєкція".
Не треба козиряти словечками, які ви щойно вигадали.
- Безглуздя. - Астральна проєкція?
Ви колись чули про астральну проєкцію? У вашій Біблії є таке?
- Я благаю, не смішіть мене. - Гаррієт, послухайте.
Ми всі в одному човні, ми одна команда.
А те, що ми собачимось, тільки буде йому на користь.
Мені до вподоби ідея зворотного сеансу.
Духи гуляють нашим світом, тож прогуляймось їхнім.
Хочуть людей лякати? Дзуськи. Хай лякаються людей.
- Так! - Ось вам!
Так! Ми розшукаємо цього темного духа вже сьогодні.
Повибирайте шкаралупу. І все.
А, хрусткий омлетик?
Моя бабця колись такий робила.
Коли рецепт на окуляри загубила. Їй треба було...
Як він, тримається?
Ну, було б ліпше без екзистенційних криз...
він замалий для цього.
Знаєш, я сподівалась, що тут ми...
якось перелаштуємось, він перестане думати про батька...
Зможе гуляти, розважатися, гратись...
проте тут усі ці надії явно марні.
- Це страшно. - Яєць уже досить.
Ага, хто я є...ць.
"Хто яєць?"
О господи.
Він звалиться з того парапету й зламає ногу.
- Тревісе! - Агов.
Давай, я поговорю з ним.
Тільки не носись...
- як курка з яйцем. - Я й це знаю.
Усе, жарт вичерпано. Я зараз.
Дякую.
Успіхів!
І приземлився.
Літун не такі звуки видає.
Твоя правда. Це так.
Що таке?
У школі сьогодні іменинників вітатимуть.
Я не піду, звісно.
Та мене й не запросили.
- Хрусткий. - Ще й який.
- Щось у цьому є. - Омлетик "Хрумти й не тремти".
Не знаю, за що мене не люблять.
Я ж...
щодня в чистому одязі...
Я руку тягну на уроках...
І я стежу, щоб на перерві всі за правилами грали...
Ну, частково ти вже відповів на своє запитання.
Я сьогодні з татом розмовляв.
Це добре.
Хоче, щоб я прийшов до нього.
Та, мабуть, мою маму це засмутить.
Не кажи їй.
Їй і так несолодко.
Якщо я щось і вмію, то це тримати секрети.
І знаєш що?
Це було жорстко, так.
Як садонув мене під ребра.
Архігерой.
Тримай.
Ну ж бо, бери. Так.
Тільки він може зламатись — дешевий.
Я, до речі, хотів спитати, може, хочеш... Ну, знаєш...
"Ану скажи ще раз!"
Усе, ти виграв. Ну гаразд. Твоя взяла.
- Віддай мого Душокрада! Стій, кажу! - "Ану скажи ще раз!"
О, темний духу, хай хто ти є...
Гаррієт іде по тебе.
Так.
Ось вона, сила шаманізму.
Драконяча кров, свята трава? Оце я розумію!
Шавлія, аптечний збір.
Коли я покину своє тіло, шукаючи того духа...
Я не хочу, щоб у нього хтось інший вліз.
Хоча навряд чи до такого дійде.
Я робила це тисячу разів.
Коли ви так кажете, у мене враження, що у вас це вперше.
Яке там "уперше"!
Та я це десять тисяч разів робила.
Ну от нащо так перебільшувати? Тепер я взагалі не вірю!
- Навіщо я погодився? - Ще повірите, милий, повірите.
Так, якщо мене не буде понад десять хвилин...
дзвоніть у дзвоник.
Раптом я заблукаю, він допоможе знайти шлях назад.
Для ритуалу мені має бути дуже сумно.
Це фото мого собаки...
Така трагедія — його забрали жити в село.
А насправді його збило авто.
Просто розплющило.
- Легше! - Що?
Що?
Починаю ритуал!
"Я іду до вас, о потойбічні істоти!
Міст опустіть, відчиніть ворота!
Бороніть мою оболонку від чужих душ і рухів.
Бо нині я вирушаю у царство духів!"
Трагічні згадки. Сумні думки.
Елінор?
Ґрейсі! Гей! Допоможіть нам!
Тобі тут не місце!
Агов!
Ґрейсі, заждіть! Я хочу поговорити!
Один, два...
три, чотири, п'ять, шість, сім.
Любий, ти знаєш, я люблю блюз...
проте зіграй мені що-небудь...
легше.
Він хоче слухати тільки це.
А ти випий, і полегшає.
Не показуйся йому.
Елінор?
Ґрейсі?
Ґрейсі, допоможіть мені.
Бене...
Це все моя провина.
Цей темний дух — хто він такий?
Його земне ім'я невідоме...
та він не такий, як ми.
Його влада в світі духів необмежена.
Багато хто з нас мусить просто коритись йому.
Благаю, не дайте йому полонити останню душу.
Інакше ми залишимось тут навічно!
Стій.
Він наближається!
- Тікай, негайно! - Ґрейсі!
О ні, він тут!
За мною.
- Сюди! - Він тут.
Дай мені руку!
Скоріше!
Швидше, сюди!
Ховайтесь!
Ні-ні.
Ні! Паскудство.
Бене.
Не мене шукав?
Ні.
Хвильку.
Що?
Тобі нічого боятися.
Цей маєток кишить...
жалюгідними душами...
які шукають того, що не змогли втримати за життя.
Шукають мету існування...
боягузливо тікаючи від неї.
Але ти маєш потенціал.
Ти знаєш, що життя позбавлене сенсу.
Що всі ми, зрештою, тлінь!
Бу!
Якщо допоможеш мені, я дам тобі те, про що мрієш.
Ні!
Царство духів чомусь мені не раде сьогодні.
Тікати безглуздо!
Страждання для слабаків, а я знаю вихід!
Давай укладемо угоду!
Якщо чесно, я розчарована, проте...
Проте далі стане класно.
Це ж не Бен.
Ти можеш одержати жадане...
якщо справді прагнеш.
Бене.
Це я.
Усе добре.
Я його бачив.
Це не звичайний дух.
Ґрейсі був переляканий.
Як, власне, й інші привиди.
Та що ж це? Дух, що мучить інших духів?
Так не можна!
Існують якісь канони!
Людина він чи ні?
Наче так.
Із тростиною в руці, кульгав...
а в картонці для циліндра ніс свою голову.
Тобі це схоже на людину?
Ти запам'ятав щось, що дасть змогу ідентифікувати коробкоголового духа?
Ти можеш одержати жадане.
На його обличчі була...
лиха усмішка.
Скажений вишкір, якого я не забуду.
А як там узагалі, серед духів?
Ну, як для світу привидів, він аж вирував...
життям.
Зворотний сеанс виявився якимось занадто простим.
Мені на кілька хвилин примарилось...
що я під наркотиками.
- Ніби через мене струм пропустили. - Трусило сильно, тіло свербіло...
Я знаю, Гаррієт, що ви здатні на це...
Річ у тім, що в мене камінь на душі.
Усе нормально.
- Я просто неліквід. - Це не так.
Нічого, я звикла.
Мої близькі теж не вірили в те, що в мене є дар.
А зараз є рідні?
Три сестри. Усе життя вони цькували мене.
Найстарша сестра — жахливе створіння.
Моя середня сестра — кошмарна бестія.
Але найменша сестричка...
Знаєте, я часом вважаю, що вона — диявол.
Хай там як...
Я знаю, що й сама далеко не подаруночок.
Ні, ви тут ні до чого, Гаррієт.
Йому потрібен я.
Схоже, я буду його останньою душею.
Ні, Бене. Ану глянь на мене.
Ти не сам.
Моя дружина загинула в аварії.
Яка вона була?
Найчудовіша.
Так. Дуже-дуже справжня.
Любила танці.
Танцювати не вміла, але обожнювала.
Ще вона найповільніше за всіх бігала.
Каже: "Пішли на пробіжку"...
а сама стоїть і їсть сирний сендвіч.
І така: "Ну а що, це мої складні вуглеводи!"
Вона вміла з усіма й кожним налагодити зв'язок.
Ну, а я був...
її повним антиподом. Спілкування мене нервувало.
У тебе соціальні навички на нулі.
Що є, те є.
А ще...
я ніколи в житті не став би собою без неї.
Одного дня вона...
Їй захотілося гарячих картопляних оладок.
Любила вона їх.
І попросила поїхати з нею.
Але я не зміг тоді, був на нервах.
Ще й купа роботи навалилась, усе водночас і всього так багато.
Тож я...
Я розпсихувався.
Кажу: "Не зараз, добре? Я працюю!"
І вона поїхала сама.
Очевидно, вона зупинилася з'їсти морозива...
у крихітному "Баскін-Роббінсі".
Вона потрапила в аварію...
і за 20 хвилин...
її не стало, і...
Ось чому я все, що мав, увесь час і енергію...
вклав у те, щоб доробити свою камеру.
Бо я хотів ще раз її побачити.
Вона померла на самоті.
Боюсь, вона не знала, як я кохав її...
Ні, я певна, що знала.
Не могла не знати.
Боже.
- Оце в неї холестерин шкалив! - Брюсе!
Ні, ну серйозно!
Сендвіч, оладки...
А потім вона зупинилась по морозиво!
- Сіль і жир. - Боже.
- Здуріти. - Брюсе.
Вона ж себе в могилу заганяла!
- Господи! - Дякую, Брюсе.
Це в яблучко.
Слухайте, неясно, чи кожен з нас вибереться звідси живим.
Скоріше за все, Бену каюк, проте, чесно...
Я б і мріяти не міг про ліпшу компанію.
Хлопче, ану чекай.
То ти кажеш, що його вишкір і обличчя...
не забудеш до смерті?
Так і є.
У мене є ідея.
ПОЛІЦІЯ НОВОГО ОРЛЕАНА
На мого друга напали...
і зараз він досі у стані травми...
тож нам би художника-криміналіста...
поки образ ще свіжий у пам'яті.
Він був високий.
Але, знаєте, сутулий.
Дуже худий.
Патли в нього стирчали з-під циліндра.
- Циліндра? - Так.
- Як у кіно? - Саме так.
Не казанок, не ковбойський капелюх.
- Такий оперний. - Як у фокусника.
- Як у фокусника! - З такого можна було кролика витягти.
А очі?
Посаджені широко, близько, стандартно?
Гадаю, звичайно, стандартно.
Звичайні очі.
Тільки вони були такі наче запалі аж на дно його очниць.
Глибоко запалі очі!
- Глибоко запалі очі. - Як у єнота.
- Як намистини! - Провалені.
Глибоко провалені. І без вій.
Отже — на дні очниць, і жодних вій?
- Добре, а ніс? - Ніякого носа.
- У нього не було... - Ніякого носа!
І чому він не мав носа?
- Він усміхався. - Той, хто на вас напав, усміхався?
Тільки без губ.
- Тож це була така вічна усмішка... - Звісно.
Дивна така, десь... Ага. Десь така.
- Десь отака от. Ага. - Точняк.
Губ нема, добре. Буває, навіщо губи?
Це той ваш нападник?
- Отакої! - Овва!
Це ви щойно усе? Реально? Шизонутись!
Нам би ще в ідеалі...
те саме зі шкірою.
Відділок спрацював на ура!
Це Алістер Крамп.
Безсовісний поганець, безжальний.
Син безпринципного земельного магната Еддісона Крампа.
Жорстокого батька, який вигнав Алістера з дому зовсім юним хлопцем...
Нібито за те, що Алістер надто гірко ридав на похороні матері.
Тож батько вирішив загартувати його.
Вище суспільство, з подачі батька, відвернулось від хлопця.
Не маючи ні друзів, ні іншої рідні, Алістер зник.
Роки по тому, після загадкової смерті батька...
Алістер повернувся впливовим багатієм.
Він влаштовував пишні й гучні бенкети...
запрошуючи всіх, хто зрадив його.
І багато хто з гостей так і не вийшов з маєтку живим!
Поповзли чутки, що Алістер занурився в глибини чорної магії...
що вимагала людських жертвоприношень в обмін на владу й багатство.
Тіл так і не знайшли...
Однак, після років знущань, слуги повстали проти жорстокого господаря...
і відтяли Крампу голову!
КРАМПА ВБИТО
Та перш ніж опустилась сокира...
Алістер поклявся помститися своїм убивцям з-поза смертного порога.
Убивця за життя, Крамп...
І досі вбивця, хоч і дух.
Та, на наше щастя, його будинок було визнано історичною пам'яткою.
Звідси кілька годин їзди.
Тепер це милий мініготель.
То їдьмо заберемо якусь Крампову річ, і наша смерть скасовується.
Адреса в нас є!
Я піду зберу речі.
Їду, бо знаю, що робити з предметом.
Буду за п'ять хвилин...
"Ану скажи ще раз!"
- Ми доберемось до нього. - Так!
Ми вже близенько. Дуже близенько.
Швидше, що не так із цим принтером?
Та зараз запуститься.
- Зараз мусить. - Працює.
Хто-небудь ще це бачить?
Я бачу, так.
Куди ви так квапитесь?
Бене, ось адреса!
- Як виберешся, рушай у маєток Крампа! - О ні!
Я обожнюю сюрпризи.
І для вас теж незабутній підготував.
Тревісе...
Сипкі піски!
Тревісе!
Господи, динаміт!
Це пастка! Шукайте вихід!
Ми виберемось.
До гаргуйлів, бігом.
Тревісе, хапайся за гаргуйля!
Це наш із тобою шанс!
Молодець! Тепер тримайся.
Добре!
Овва. Йой!
І не дивись униз.
Бене!
І не мрій, сатано!
Краще відступи, попереджаю!
Не сьогодні!
Брюсе!
У нього гострі зуби, Бене!
Агов, дамочко з картини, що нам далі робити?
Не знаю, що саме, але робити треба швидко.
Думай, скоріше!
Придивіться до стелі гарненько.
Інакше закінчите, як мій чоловік.
Витягни нас звідси!
Зажди трохи, Тревісе!
Капець, він зовсім поряд!
Глянь туди!
Лізьмо нагору, і ти виберешся!
Гаразд.
Швидше!
Ніяк не можу вхопитись.
Давай, Бене!
Зараз. Я намагаюсь!
Так! Нарешті!
Дивись, це ж Кент!
Кенте! Агов!
Я відійшов до машини на п'ять хвилин, і тепер не можу зайти в дім.
Що там у вас таке?
Крамп не хоче нас відпускати!
Брюсе!
Брюсе! Уставайте!
Отак. Усе гаразд.
Усе гаразд.
Секунду. Ні.
Не панікуймо...
- Ні. Крамп. - Не підводьтесь.
Я поведу! Не сперечайся, часу нема.
Я б усе розповів, але часу нема!
Бігом.
Давай, залазь.
- Обережно! - Бачу!
Люди, я замолодий, щоб вмирати! Газуй!
Це не так просто, як я думав!
Газуй! Отак.
- Обережно... Боже! - Я їду.
Я не хочу помирати!
- Жени! - Гаразд.
Втопи педаль!
- Я й так газую на повну! - Дерева атакують!
- Господи! - Усе складніше, ніж здається!
Тримайтесь.
- Кошмар! - Гаразд.
- Дивись, куди їдеш! - Гаразд!
- Отакої. - Що відбувається? Що це було?
Ми знайшли Крампа. І він біситься.
А як щодо цих двох?
Може, вони за нас, і допоможуть, які ті з картини.
Брюсе, не відключайтесь.
МАЄТОК КРАМПА
Це не тільки симпатичний мініготель — власники...
Пет і Вік, ще й влаштовують костюмовані вечері.
Боже.
Слухайте, містере Духу.
Привіт.
Не могли б ви почекати в авто, поки ми оглянемо маєток...
щоб не застрягнути з вами навічно?
Дякую.
Щиро дякую.
Екскурсія рівно за п'ять хвилин.
Ми мегавчасно.
Так, ми забираємо один експонат і валимо. Ясно?
Одна нога тут, друга там.
Екскурсія триватиме приблизно три години.
Відлучатися в туалет суворо заборонено.
Сер Алістер Крамп хотів мати найрозкішніший маєток у всій Долині.
Як бачите, у нижній залі стільців немає...
адже Крамп не дозволяв нікому сідати...
коли заходив до зали.
А ця тростина...
Часом не Крампу належала?
Ні, це моя тростина.
А для чого вона, то моя особиста справа.
Хоч щось у цій кімнаті було власністю Крампа?
Ні.
Ну й нащо ми сюди приперлись?
Нескладно помітити, що цей стілець на чолі столу...
вищий за решту, і набагато.
В інших стільців підпиляно ніжки...
а на свій Крамп клав подушки...
щоб сидіти вище за всіх присутніх.
Він таке дріб'язкове стерво, що аж якось поважаєш.
То це Крампові подушки?
Ні.
Ось портрет третьої дружини Крампа, Марґарет.
Вона була його коханкою, коли він замовив портрет.
І саме так його друга дружина дізналась про їхній роман...
Він навмисне його тут повісив.
Делікатненько.
Отже...
"Не вірю жодному чоловікові, що це читає...
і жодній жінці, що це, три крапки, читає".
Невже складно було пошукати цитату якусь...
А ця от щітка для волосся належала Крампу?
Ні, це копія.
А нащо її під скло поклали?
Може, самі проведете екскурсію?
Ні.
Перепрошую.
Мені доведеться зачинити цю залу.
Сталося...
убивство.
Алістеру Крампу відрубали голову.
Хто? Дворецький?
Гадаю, ні.
Юна інженю з сусіднього міста?
Вона була зі мною.
Я — Вік, ваш другий гід.
Ветеран сцени й екрану.
У мене повно неймовірних історій, тож хутчіш ходімо у вітальню.
Пет і Вік — найкращі!
Убивство.
- Голова в нашій кімнаті, певно. - Минулого разу не було.
Що ви щойно сказали?
Відомо, що Крампове тіло відшукали, а голову — ні.
І підозрюваний вийшов без неї.
Тож кажуть...
голова й досі десь тут.
Дякую, шановний.
- Схоже... - Треба голову шукати.
Так.
Як нам її знайти, якщо за 150 років ніхто не знайшов?
Є й інший спосіб.
Ми не самі.
Ну гаразд.
Ми вдаримо з усіх сил.
Це скелясте... узбережжя відоме тим, що надає притулок...
Привіт.
Я усвідомив, що не знаю вашого імені.
Бене, кажи простіше.
Капітане?
Давайте так.
Що вам потрібно?
Може, ми виручимо вас, а ви — нас?
Добре, це вже щось.
Він слухає.
Гаразд.
Добре.
Напишіть своє послання на дзеркалі. Що нам для вас зробити?
ДОПРАВТЕ МЕНЕ ДО МОРЯ
- До моря! Море! Так! - Згода.
- Море. Тут нема нічого важкого. - Так, чого ж ні? Можна...
Якщо допоможете — море гарантую.
Ось.
Добре, а що можете сказати про Крампа?
Гаразд.
ОСТАННЯ КРАМПОВА ДУША МАЄ БУТИ ДОБРОВОЛЬЦЕМ
ЯКЩО ПОЛОНИТЬ ЇЇ... :(
ІДІТЬ ЗА МНОЮ
Уявляєте, я фактично самоук!
Ні-ні. Підспівувати не треба, дякую.
О, блиск. Глухий кут.
Одну хвилинку.
Я туди не пролізу.
Так. І я.
Ні.
Хочете мене туди запхати?
Знущаєтеся? Я взагалі дитина!
Так, знаю...
і ти не мусиш туди лізти.
І зрештою...
- однаково полізеш. - Даруй, друже...
- Усе гаразд? Усе добре? - Ні! Це коридор кошмарів!
О ні!
ПОКОЇВКА СЕРЙОЗНО ЗГРІШИЛА І ВЛЯГЛАСЬ ПЕРЕДЧАСНО В МОГИЛУ
Ні фіга собі...
ДВОРЕЦЬКИЙ ЗА ПРОВИНИ СПОЧИВАЄ В ДОМОВИНІ
То ось де він сховав тіла своїх жертв...
- Тревісе? - Тревісе, ти цілий?
Тревісе, усе гаразд? Ти в нормі?
Так, я в нормі.
Сподіваюся, там у них усе добре.
Глянь.
Що таке?
Це ж оладки.
- Дух усміхається. - Хіба?
Ні.
Це мої сирні халапеньйо.
А наче як оладки.
О господи.
Ми встигли?
Та ніби все нормально.
Щоправда, норма в цих краях жахлива.
Слухай, якщо ми не повернемось за дві години...
не думав, що скажу це...
викликай поліцію.
Чекай.
Почекай. Стій.
Тревісе, сиди в авто заради мене, гаразд?
Я ж поліз у той тунель. Я для нас циліндра витяг.
Я з вами хочу.
Тревісе, це надто ризиковано.
- Тоді лишається тато. - Добре.
Сиди тут. Давай циліндр.
Ну що, погнали, отче.
Кенте, ходімо вже! Чого ти...
Якщо в нас дійде до екзорцизму, то ми в халепі.
- Чому... - Бо я тупо не знаю, що робити!
Я взагалі не священник!
Я працюю в прокаті геловінських костюмів.
І в цьому так просто зайву копійку рубаю.
Людям у кайф думати, що в них у будинках духи...
тож я розприскую святу воду й одержую грошики.
Я авантюрист.
Даруй мені.
Ти...
Слухай, я не знаю, хто ти, і, чесно, мені на це начхати.
Я знаю одне — ти допоміг...
Ти допоміг мені!
Так, завдяки тобі я побачив, що в мені є те, що комусь потрібне.
Це ти мене навчив.
І що б там не жило в цьому будинку...
без тебе ми з ним не впораємось.
- Ні. - Отче Кент.
Дозволь, я дещо спитаю.
Хочеш бути героєм?
- Ні. - Бачиш?
Не можна мої ж фрази використовувати!
Усе, ходімо, нас чекають!
- Ходімо, брате. - Мені треба хильнути.
Уже майже північ.
Так, Гаррієт має провести свій обряд вигнання негайно.
Гаррієт?
Щось якось стрьомно...
Брюсе, не можна так робити.
А де всі ділись?
Маєток очищено. Усе добре.
Гаррієт вичитала якісь тумбо-юмбо-заклинання у фоліантику.
Ох, ну й жорсткенько було...
Але персонажі якраз у боротьбі...
розкриваються якнайкраще.
То де Гаррієт і Ґаббі?
Пішли в крамничку.
По іриски.
- По іриски, кажете? - Так!
Вони пішли на шопінг! Випийте!
Знаєте, не хочу. Дякую.
Я піду пошукаю їх.
І їх лишилось двоє.
Десь уже щасливі години, так?
"Щасливі години".
Як гарно звучить.
Щасливі години!
Тату...
Мені страшно.
Це його капелюх?
Та ні, насправді це лише копія.
Дасте глянути?
Брюсе, усе гаразд?
Ось що ти зробиш.
Ти зараз даси мені циліндр.
А тоді вийдеш із цієї оселі...
і ніколи не повернешся.
- Зараз відв'яжу. - Де Тревіс?
- Дай мені циліндр! - Брюсе, ні!
Дай сюди! Давай!
- Віддай! - Ні!
Добра книжка!
Я вже майже, Гаррієт. Зараз, Ґаббі, одну секундочку.
Тревісе!
Чорт, подруго, ну ти даєш.
- Настала повня! Крамп став сильним! - Гаррієт, починайте обряд.
- Гаразд. - Давайте.
Почуєш тріск і кроків звуки...
і затремтять...
Дякую за допомогу, професоре!
Брюсе!
Ці огидні стіни душать мене.
Час мені вийти на волю.
Я по капелюха.
Хоча ну його!
Тут 999 душ — не так вже й мало!
Та ще одну ми...
завжди прихистимо.
І, знаєш, я думаю...
це міг бути ти, Бене.
Тревісе! Де Тревіс?
Із Тревісом усе гаразд, він в авто, говорить із татом.
Що? Це неможливо!
Ґаббі, дитині бракує батька.
Його батько помер, Бене.
Уже більше року тому.
Сюрприз!
Синку, я скучив. Сумую. Хочу побачитись.
І я хочу побачитись.
Але як?
Ось і знайшовся доброволець.
Господи!
Пробачте, що господар покидає вас...
Та я маю об'єднати родину.
Але не бійтесь, ви не сумуватимете.
Грандіозно. Він скликає проти нас примарну армію.
Мої приятелі розважать вас.
Адьйо.
Тревісе...
Треба витягти якось рештки капелюха.
Гаррієт, зв'яжіться з Мадам Леотою.
Може, вона щось підкаже.
- Ґаббі, ми з тобою ідемо по Тревіса! - Так.
Брюсе, ви лишайтесь тут, добре?
І спробуйте схопити капелюх, щойно духи відступлять. Гаразд?
А чого б їм відступати?
Бо у тебе найважливіше завдання, отче.
Відвертати увагу.
У нас часу обмаль!
- Спокійно. Ти впораєшся. - Бігом.
Кенте...
Я в тебе вірю.
Леото!
Тревісе!
Крамп хоче перекрити нам шлях до Тревіса!
Тревісе.
Тату?
- Ґаббі! - Бене!
Час відвертати увагу.
Точно хочете підійти?
Бо я екзорцизм починаю.
Зараз же. Негайно!
Зло покине цей дім назавжди!
Мадам Леото?
Допоможіть нам.
Я намагалась його вигнати, проте він надто сильний.
Єдина можливість одержати перемогу над ним...
це об'єднати зусилля.
Ти маєш випустити мене.
Виганяю вас Кентовою силою!
Іпсо факто карпе дієм!
Усі геть, ясно?
Я так і знав.
Екзорцизм не подіяв. Пояснити, чому?
Бо ви надто тупі й не знаєте латини!
Продовжуй, це працює.
Безглузді, дурні духи!
Так-так, ви чули! Бовдури!
Капець, я мрець.
Ґрейсі, допоможіть!
Я не можу сам знайти Тревіса!
Чуєте, Ґрейсі.
Слухайте, допоможіть!
Сюди.
Тут перетин наших світів, і можна скоротити шлях!
Скоріше відкрий мій гримуар.
Це закляття може прочитати лише винятково потужний медіум!
Може, ти й не віриш у себе, однак я в тебе вірю.
Звільни мене, і тоді ми виженемо його разом!
Тревісе? Це ти?
Тату, я тут.
Ні-ні.
Брюсе, скоріше!
Я довго не протримаюсь!
О ні!
Я покличу інших.
Бене! Удачі.
Дякую, Ґрейсі.
Тревісе!
Тревісе, давай мені руку!
Я маю побачити тата.
Слухай, я помилився, друже.
Помилився. Розумієш, твій тато не тут.
Мені дуже шкода, та в нас нема часу, ясно?
Дай мені руку!
Але ж я його чую.
Тревісе, хто цей чоловік?
Чекай, Тревісе, сам подумай.
Твій тато хотів би, щоб ти був у безпеці, із мамою!
- Просто довірся мені! - Мені тут не подобається!
Знаю, але ви з мамою...
скоро поїдете звідси назавжди.
Зараз мені скрізь погано!
Без тата мені огидний кожний дім.
Слухай, Тревісе...
Я знаю, що таке біль. Я теж його відчуваю.
Прошу тебе, довірся мені, гаразд?
Іди до мене й розкажи, що в тебе на душі.
Ми разом виговоримо весь наш біль.
Тревісе, хіба ти не сумуєш за мною?
Твій тато тебе любить, знай!
Він хоче бачити тебе щасливим і живим!
Іди до мене, Тревісе.
Іди до мене.
Швиденько!
Тревісе, не вір йому. Він тобі не батько.
Не дай йому заморочити собі голову. Іди до мене!
Ми знову будемо разом. Не слухай його!
Зло живиться твоїм горем. Відпусти його, Тревісе.
Його треба відпустити, чуєш?
Усе, іди сюди.
Іди сюди.
Не кидай мене, будь ласка.
Отак. Молодець. Усе добре.
Усе гаразд.
Я поруч. Я тут.
Ти крутий, ти чуєш? Крутий!
Гаразд.
А оце некруто!
Скоріше, Тревісе! Ми виберемось!
Хай щастить! Вихід унизу.
Тревісе!
Слава богу!
- Ходіть! - Треба йти!
- Мамо, бігом! - У темпі!
Хутко, синку! Сюди!
Я ж казав...
усі шляхи ведуть до мене.
Давай поясню все просто й чітко.
Я мучитиму цього хлопця з мамусею цілу вічність...
якщо ми з тобою не домовимось.
Усе, що мені треба, це...
доброволець.
- Ні-ні. - Бене.
- Не слухай його. - Я не дам скривдити Тревіса чи тебе.
Не згоджуйся, Бене, будь ласка.
-Не роби цього! -Бене, ні!
Годі вже. Досить.
Гляньте на себе.
Невже ви справді хочете провести так вічність?
Лякаючи смертних?
Ну, не ображайтесь, але ви не такі вже й лячні, от чесно.
Хоча ти доволі потворний.
Можеш відвернутись, поки я спіч не закінчу?
Дякую.
БЕН МАТТАЯС
Розумно й логічно, Бене.
Твою надламану душу ніхто б не зцілив.
Крамп вас використовує.
Як дурну й дешеву робочу силу, а яка плата?
Вічне ув'язнення в цьому маєтку?
Я, повірте, знаю, що таке нечесність і обман.
Насправді це все був обман.
Уся ця гонитва. Я відвертав увагу.
Поки ви мене ганяли, інші дістали циліндр.
Тож, може, сьогодні час ризикнути...
й перейти на бік переможця?
Час нарешті отямитись...
і запитати себе: "Чи хочу я бути героєм?"
Боже.
Пообіцяй мені...
Ти даси їм спокій і ніколи більше не потурбуєш!
Крім твоєї душі, мені вже жодна не потрібна.
Давай, усе ж просто.
Ти їх врятуєш.
Бене! Ти не самотній!
Відколи ти ступив за поріг...
я відчував глибину твого горя.
І я знаю, чого ти прагнеш.
Не слухай його слів.
Скажи це!
Я доброволець!
Потисни мені руку...
і зустрінеш свою кохану Алісу.
Бо у світі живих...
у тебе немає нікого.
Гаррієт?
Надто пізно.
Зарано тобі казати "гоп", Крампе.
Ти ув'язнив мене.
Я відплачу тією ж монетою.
Це я її звільнила.
Це все я.
Як жалюгідно.
Розберіться.
Спершу розберіться зі мною.
Поправочка, зі всією юрбою!
Ви зрадили мене востаннє.
І сильно пошкодуєте.
Циліндр у мене!
Брюсе!
Спинити його!
- Несіть його. Ми виженемо Крампа! - Так.
Старий дурню, ти мрець.
Рви на шмаття!
- Брюсе! - Брюсе!
Нам потрібен фрагмент предмета.
Я зараз. Я допоможу.
Ні, Тревісе!
Тримай...
Я тут, Брюсе!
Підсобіть Тревісу!
- Сюди! - Тут!
- Я тут! - Годі.
Доведеться самому.
Почекай! Стій! Твоя правда.
Ти щодо мене абсолютно правий, я вбитий горем.
Тримай циліндр!
Ці люди...
Вам не втекти!
Не врятують мене від горя.
Я вже майже!
- Так, є! - Гаррієт, у тебе вдосталь сили.
Покінчи з ним!
Але врятують мене від тебе.
Почуєш тріск і кроків звуки...
І затремтять схололі руки...
Цим душам більше ти не поводир!
Спочинок вічний їм верни та мир!
Бене. Годі!
Так! Ану скажи ще раз!
Назад!
Я мучитиму вашу зграю цілу вічність.
Скажи ще раз!
Назад!
Бене!
Бене, ходімо зі мною, і побачиш Алісу.
Це твій останній шанс сказати їй, як ти любиш її.
Вона знає.
Бене.
Ні.
Ні!
Так!
Так! Вдалося! Вітаю! Дай обійму, рипучий ти сину!
Тепер у вашому домі буде мир.
Бене!
- Ти цілий! - Який же ти крутий!
Овва.
Дякую.
- Ідіть сюди! - Який ти хоробрий. І ви молодець.
- Бене, книжечки відпочивають. - Ми б без вас не впорались.
Тепер ви вільні!
Можете вертатися в царство духів.
Шуруйте!
Розчиняйтесь!
Друзі, ну поважайте особисті кордони!
Складається враження, що ці духи не збираються повертатись.
А ви?
Твоє закляття розтане.
Я знов опинюсь у своїй кулі.
Насправді там не так вже й тісно.
Я звикла до цього маєтку.
Так, ці привиди тут точно як у себе вдома.
- Я не проти. - Ну, зрештою...
хтось же має приглядати за ними, так?
Бум.
Усе гаразд.
Ідіть, не хвилюйтесь.
Іди.
- Салют. - Салют.
Дивись, тільки в хороші руки, гаразд?
Думаю, ці чудові скарби якусь даму з моєї парафії просто ощасливлять.
У тебе немає парафії.
Я все одно люблю віддавати.
Усе гаразд?
Усе добре.
Що ж, до справ, доки не впав.
Побачимось увечері.
Салют.
Привіт, малече.
Як життя?
Яке ж ти пухнасте.
Що це в тебе?
Як тебе звуть?
ОЛАДКА
- Вибач, спізнився. - Привіт!
Лекція затягнулась...
але я вирвався.
У тебе з роботою склалось, я чув.
Лікарню Нового Орлеана можна вітати.
Так!
Тобто ви лишаєтеся, правда?
Я б тобі це ще тиждень тому сказала.
І нащо тобі подруга-медіум, якщо не питаєш її?
- Факт. - Бене.
Привіт!
Здоров.
- Гарного Геловіну. - Гарного Геловіну.
Скажи йому.
Скажи. Це чудова новина.
Мене обрали віце-президентом класу.
Що?
Круть! Це ж неймовірно!
А хто днями сан отримав?
Якщо хтось хоче одружитися — звертайтесь.
Гаразд.
Чого ви там застрягли? Чілі вже холоне!
- Так-так, зараз! - Добре.
То що, можна ввійти?
Що ж, Бене, я попереджу, перш ніж ступиш за поріг...
цей крок здатен усе життя змінити.
Це ризик, на який я свідомо йду.
Ласкаво прошу!
Дякую.
КІНЕЦЬ
Прекрасно!
До дна!
За вічне життя!
За життя тут і там!
За життя!
Клас! Ви тільки гляньте!
Шикарно!
НА ОСНОВІ АТРАКЦІОНУ ВОЛТА ДІСНЕЯ "МАЄТОК З ПРИВИДАМИ"
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька