Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Alisdair a fost la Berlin o săptămână
și mi-a povestit despre marea artă realizată acolo.
Eu o fac pe partenerul susținător și îl întreb unde e.
El zice: „Ce anume?”
„Tu creezi opere cu tehnici mixte, eu conduc o galerie.
Aș vrea să văd arta asta grozavă.”
- Bine. - E un scurtmetraj cu el
și un cubanez păros, mai în vârstă,
făcând sex pe o prelată lubrifiată, într-un magazin gol de pantofi.
- Las jos lichiorul de ouă. - Marc, au făcut șapte scurtmetraje.
- Au făcut sex în toate? - E vorba despre erotismul voracității,
sau al capitalismului, sau ceva grețos de bine intenționat.
Fraier eu dacă rămân cu el!
Ai de gând să te desparți?
Nu, e multă bătaie de cap.
Îl las pe el s-o facă.
Sunt bărbați decenți în oraș?
Thomas, de câte ori trebuie să-ți spun?
Nu te bagi în discuția asta fiindcă știi să faci lichior de ouă.
Și soțul tău sexy și bogat
urmează să dirijeze un cor lângă focul care trosnește.
Așadar... întrebarea urma să rămână în coadă de pește.
E singura cutie cu numele tău.
Nu știam că ne facem cadouri.
Am uitat să aduc vin. Nu-i spune lui Terrance că ți-am zis,
căci ne-am certat pe tema asta pe drum.
Dat fiindcă îl împărțim, practic, pe soțul meu,
mi s-a părut potrivit.
Marc nu te merită. Știi asta, da?
Dacă se răcește treaba între voi,
nu plec nicăieri. Mă găsești aici.
Bine. Sunt sigur că Terrance va fi fericit.
Ar înțelege.
Dacă e un cec pentru chirie, jur că...
PENTRU SOPHIE CARE NU ȘTIE SĂ CÂNTE
Vin și eu.
Ce dracu' sunt?
Sunt maracase realizate manual.
După anul trecut, m-am gândit că n-ar fi rău
să participi și tu la colinde.
Auzi? Ăsta e un abuz.
Cântecul pe care l-ai ales anul trecut nu era în gama mea. Nu e vina mea.
Scumpo, ai o voce ca o orgă de biserică aruncată pe geam.
Vă dau în judecată pentru daune emoționale.
Amenințări în van.
- Ba nu. - De ce ne dă în judecată acum?
E cazul să mă pun pe primul plan.
Adică până acum nu te-ai pus pe primul plan?
- Mulțumesc. - De la soțul tău.
Îmi închide gura.
De ce i-ai face așa ceva?
Sunt foarte frumoase.
- Mulțumesc. - Incredibil,
vreți să mă îndoiesc de cum cânt.
Ba nu, chiar ești total afonă.
Și stridentă.
Chiar ai vocea stridentă, dar eu te ador pentru asta.
Cât ai băut?
Nu te privește. Dă-l încoace!
Bine.
Îmi acordați puțină atenție, vă rog?
Tăticule...
Știm toți că a venit momentul.
Veniți! Jackie, iei, te rog, partitura de pe pian
și le-o dai și celorlalți?
Ați primit cu toții, sunt convins,
un e-mail cu fișierele audio, cu bucata fiecăruia...
Dacă mai aud o dată despre fișierele audio...
...aranjate de magnificul Peter Finley,
fost iubit devenit prieten, devenit compozitor nominalizat la Oscar...
care și-a făcut timp, deși avea un program încărcat
cu compunerea coloanei sonore a noului film Victoria Valentine...
ca să ne acompanieze în seara asta.
Te iubim, Petey.
Sincer,
vă mulțumesc tuturor pentru această minunată seară din an.
Și dragului meu Marcus!
Iubitule, sper să te merit într-o zi.
Bine. Petey!
Cu tărie și mândrie!
În fiecare zi
Va fi sărbătoare
Frumos!
Când iubitul meu
- Când iubitul meu se va-ntoarce acasă - Când iubitul meu se va-ntoarce acasă
A fost plecat de așa amar vreme
De când a fost plecat
Superb!
Nu mi-am luat gândul de la el
Am primit o scrisoare azi
Pe la prânz
„Nu-ți face griji, iubito”
Divin!
„O să mă-ntorc acasă”
În fiecare zi
Va fi sărbătoare
Cântați uluitor!
Când iubitul meu
- Când iubitul meu se va-ntoarce acasă - Când iubitul meu se va-ntoarce acasă
Schimbați tonalitatea!
În fiecare zi
Va fi sărbătoare
Când iubitul meu
Când iubitul meu se va-ntoarce acasă
- Când iubitul meu se va-ntoarce acasă - Când iubitul meu se va-ntoarce acasă
Când iubitul meu se va-ntoarce acasă
Un alt succes scânteietor.
Începe să sughițe Sophie.
Ce vrei să spui?
Dă-i bătaie! Meriți, așa cum meriți aproape totul în viață.
Ar trebui să ți-o pui cu barmanul. Se uita la tine.
N-o fi văzut pe nimeni mâncând atâția cârnați în foitaj.
Și prefer să mi-o pun cu tine, da?
Când, acum?
Dă-i dnei Bandini alt motiv să cheme poliția
la poponarii de vizavi.
Mă întorc la începutul săptămânii.
Avem multe de discutat.
Am plecat, animalelor! Faceți greșeli mari!
Vă rog. Te iubesc la nebunie.
Și eu te iubesc.
Când am și eu parte de asta?
De iubitul meu?
Cred că a încercat la școala de teatru, dar nu i-a plăcut.
Serios?
Mă refeream la un om de treabă, așa cum aveți voi.
Noi doi ne-am despărțit, iar tu ești cu el de 15 ani.
- Eu ce am? - Scumpule...
Terrance mi-a zis să mă mut la el.
Nu s-a grăbit.
Da, dar încă nu i-am răspuns.
De ce?
Prea curat.
Am impresia că nu pot fi eu însămi, înțelegeți?
Nu.
Cum să fii tu însăți? Să trăiești în mizerie?
- Să arunci gunoiul pe jos? - Poate.
Dacă am chef, de ce nu?
Hei, iubitule!
Vorbeam de tine.
Super! Și noi vorbeam de tine.
Dacă ai ști cum arăți din cealaltă parte a camerei...
Tai respirația omului.
De-aproape? Ești varză.
Apropo, Marc, lichiorul ăsta de ouă e nemaipomenit.
Mersi. Doar tu l-ai gustat.
Crăciun fericit!
Drace!
Cineva a băut prea mult înainte să se întoarcă acasă.
Doamne!
E taxiul lui Oliver.
DULCE CONSOLARE
Lily Kayne s-a dus să-și pună țâțe.
Cei de la studio sunt disperați,
pentru că Victoria Valentine are implanturi acum.
Ce vor să fac?
Eu scriu cărțile, ei fac filmele,
iar tu reamenajezi bucătăria noastră superbă.
Reamenajez bucătăria?
Pe lângă asta, îți ilustrez toate cărțile,
îți realizez coperțile
și te apăr de o gloată de adolescente smiorcăite
care ne bat la ușă, ca să întrebe când termini
următoarele două cărți promise.
Îți datorez viața, dragule.
Sunt convins.
Și bine că sunt adolescentele alea!
Nu, nu în seara asta. Vin să te ia devreme de la petrecerea ta.
E petrecerea noastră,
fiindcă ai organizat-o tu, știind foarte bine
că am o ședință de autografe la Paris, de dimineață.
Sunt doar niște autografe. Le puteai amâna.
Nu poți amâna autografele de Crăciun de la Luvru.
Ți-am zis ce frumos ești în seara asta?
Sincer, nu destul.
Zi-mi că ai acordat pianul.
Pianul a fost acordat.
Și clapa defectă?
Schimbată.
Am tânjit după oameni înainte
Am iubit oameni înainte
Dar nu așa
N-a fost așa
Oferă-mi o lume Mi-ai răpit a mea lume
Ai născocit-o acum?
Nu, e de Anne Carson.
Aș da casa asta să fi scris poezia aia.
Nu se poate. Abia am renovat bucătăria.
Ai dreptate.
Mersi de petrecere.
Oliver a schimbat viața multor oameni.
Mai ales pe a mea.
Citeam ceva din prima carte Victoria Valentine,
la proba pentru film, și mă gândeam...
„Acest personaj...
m-a făcut să-mi doresc să devin actriță.”
E puternică.
Inteligentă.
Căutătoare de adevăr.
Literalmente.
E telepatică.
Dar sunt sigură că știți.
Acum el nu mai e.
Și mi se rupe inima.
Pentru familia sa.
Și pentru filmul nostru.
Ne întrebăm toți: „De ce trebuia să se întâmple asta?”
Mai avea așa de multe de povestit!
Dar viața e de rahat.
Acum nu știm dacă vom filma al șaselea și al șaptelea film,
deoarece n-a terminat cărțile.
Așadar...
Oliver...
jigodie mică ce ești!
Bine.
Sper ca studioul să facă filmele în onoarea ta
și să continuăm să-ți spunem poveștile mulți ani de acum încolo,
pentru că...
avem nevoie de ele.
Primul cuvânt al lui Oliver a fost „mișcă”.
Adică: „Dă-te la o parte!”
N-avea mai mult de un an.
Îi blocam drumul către grădinița noastră din spate,
iar el era hotărât să ajungă la florile de gura-leului.
Îi plăcea să le preseze capul, ca să le facă să vorbească.
Nu știa pe atunci,
dar spunea povești înainte să învețe să vorbească.
Când s-a făcut mai mare, mie și mamei lui ne citea ce scria.
Numai despre prințese care căutau câte ceva.
M-am gândit îndelung zilele astea
la cât de mult îl încurajam să scrie despre altceva,
despre ce ar scrie băieții.
Îmi răspundea sfidător:
„Sunt băiat.
Și despre asta vreau să scriu.”
Parcă îl aud cum mă ceartă că îi bagatelizez poveștile.
Aveam... tendința asta,
și avea dreptate.
Nu e...
ușor...
să știi că fiul tău a avut succes, deși i-ai pus piedici.
Mi-aș dori să-i fi spus
că îmi pare nespus de rău că îi blocam drumul către gura-leului.
Sper să râzi cu mama ta acolo sus.
Ce n-aș da să fiu în locul tău, fiule!
Te iubesc.
Sunt mândru de tine.
Sunt nespus...
de mândru.
Mi-au plăcut mereu schițele tale.
De câte ori mi-ai promis că faci și altele?
Va fi mereu spațiu pentru tine, când ești pregătit.
Mulțumesc că vii să stai aici.
Păi, îmi vine foarte greu să mă lăfăi în bucătăria ta
sau pe salteaua din spumă cu memorie, dar ai zis că nu vrei să stai singur.
Ești bine?
Bine, am înțeles.
- Pe aici. - Mulțumesc.
Mulțumesc că ai venit.
Cu plăcere.
Înainte să începem,
vreau să te informez
că editorii lui Oliver încearcă să anuleze contractul,
fiindcă nu va scrie următoarele două cărți.
A trecut o lună.
Oamenii sunt oribili.
E un avans mare.
Dar da, americanii sunt renumiți pentru lipsa de tact.
Se ocupă avocații. O să te ținem la curent.
Bine.
Și tu?
Ai dormit?
Am citit că creierul este ca un mușchi.
E greu să treci peste moartea cuiva,
căci creierul a fost antrenat să aibă sentimente față de cineva.
Și, când omul acela nu mai e, mintea ta continuă să funcționeze
și să simtă acele lucruri...
pentru acea persoană. Ca...
memoria musculară.
Așa că încerc să-mi antrenez creierul să nu mai simtă atât de mult acum.
Atât cât să trec de anul ăsta
și să nu-mi amintesc întruna că acum sunt și orfan,
și văduv.
De ce, se vede că n-am dormit?
Mai bine ne oprim cu testamentul azi.
- Te omor pentru chestia asta. - Poți.
Poți s-o faci, iubire, cred în tine.
Bine, oameni buni. Gata, am aranjat barele.
Veniți încoace!
O să parcurgem exercițiile de azi.
Stați pe glezne!
Bine. La a treia repetiție, rămâneți jos!
Mâinile în interiorul genunchilor!
Bine. Minunat. Din poziția asta, vă rog să tușiți.
Simțiți abdomenul!
- Frumos! Ești bine? - Ea nu face corect.
Ai grijă la poziție,
ridică bărbia puțin mai sus. Hopa!
Coboară încet!
- Încă o dată. Sus! - Te iubesc.
Inspiră când cobori!
Jos!
Sus!
Am părul ca tine? Vreau să semăn cu tine?
Fă-mă să înțeleg!
Am chef să mi-o... cu mulți tipi, să petrec până la 5:00?
E o chestie aproape shakespeariană,
dacă te gândești bine. Atâta trădare,
și tot continuă să se vadă la cină.
Cum adică să aleg un cântec? E o aplicație pentru întâlniri.
E cântecul pentru montajul cu poze.
Se poate... Mulțumesc. Se poate să nu aleg?
Ce cântece alege lumea?
Radiohead. Foarte mulți directori de creație aleg Radiohead.
Au trecut doar șase luni. Nu e nevoie.
Mulțumesc mult.
„You're Makin' Me High” a lui Toni Braxton merge mereu.
De unde știi?
L-am agățat pe ăsta, nu?
Pe mine m-au atras pozele.
Pot să vă asigur de asta.
Deși, dacă aș fi știut în ce mă bag...
În orice caz, am avut un montaj de pomină.
Bărbații adoră tanga cu bandă elastică.
Ai păstrat nudurile cu el.
Ce dulce!
Ce? E romantic, la dracu'!
Scuză-mă, căutam poze cu tine,
dar sunt doar poze cu voi doi și...
Mi se pare ciudat să îl decupezi.
Arăt mai în vârstă? Mi se pare că am îmbătrânit.
- Nu... - Da. Ți-a murit soțul.
Ai voie, ce Dumnezeu!
O cred pe ea.
Bună!
Ar trebui să ieșim în oraș.
Și... am terminat-o cu Terrance.
Poftim? De ce?
Era de așteptat, Marc.
Și mă simt bine. De fapt, mă simt grozav.
Mă deprima. Complet.
Refuz să mă las prinsă în plasă de sistem.
Nu vreau reguli. Nu vreau amenințări.
Te-a amenințat?
M-a amenințat cine e el, Marc. Cine e.
Nu pot fi genul lui de soție.
- Soție? - Ți-am zis că nu pot acum.
Te-a cerut de soție?
Terrance?
Nu. Se pare că s-au despărțit.
Poftim?
Nu se poate. Inima a zis nu. Îmbracă-te!
I-am zis lui Alisdair că trec pe la expoziția lor
de grup, cu petrecere de Crăciun, dintr-un depozit.
Pare un coșmar.
Thomas.
Alisdair te-a părăsit anul trecut.
De ziua ta. De ce îți faci asta?
Fiindcă mă gândeam să-l înscriu în galerie.
Iar singura mea iubire e un haos.
Și a mea. Marc, haide, pregătește-te!
Nu pot ieși în seara asta. Am treabă.
Ce dracu' ai de făcut vineri seara?
Psihoterapeutul mi-a zis să mă pregătesc
pentru comemorarea momentului
când l-am văzut pe soțul meu scos dintr-o mașină ca un melc din cochilie.
Așa că...
Citește felicitarea de Crăciun a lui Oliver.
Citesc felicitarea.
Doamne, încă n-ai deschis felicitarea aia!
- Asta am zis și eu. - Liniștiți-vă, vă rog!
Marcus...
Scumpete,
am fost alături de tine ori de câte ori ai avut nevoie de noi,
timp de aproape un an.
Ți-am construit cuibul
și te-am cocoloșit un an întreg.
E timp să ieși din găoace, iubirea mea.
Deschide felicitarea!
Plângi în hohote!
Pune-ți niște haine scumpe și vino după noi!
Te iubim.
Așa... te iubim noi.
Dragă Marcus,
urmează weekendul.
Sper ca vestea să-ți pice mai ușor în scris.
Spre surpriza mea, am cunoscut și pe altcineva.
E un drum pe care aș vrea să îl explorez.
Știu că ai nevoie de timp de gândire și simțire (cum o să ne SIMȚIM)
înainte să discutăm.
Și mă aștept să discutăm mult. Viața. Mă întorc curând. Cu dragoste, O
Nu, mulțumesc.
De ce? Ți-e frică?
Întotdeauna. Ție?
- Mi-e groază. - De ce?
De orice dincolo de asta.
Așa și trebuie.
Din experiența mea, o să-ți dea o stare de amețeală și jenă.
Boule!
Două pahare de vin roșu.
Mersi.
Ți-am luat de băut.
Bine.
Ai obiceiul să calci pe nervi artiștii?
Nu zic că e o noutate, dar se străduiesc.
Ca noi toți, nu?
Cred că vor să nu fie singuri.
Spre deosebire de tine.
Mi-ai oferit de băut.
Nu mi-ai dat de ales.
Pot s-o ofer altcuiva.
E un bărbat jos care pictează cu penisul.
Înseamnă că vrei să-mi ții companie?
Fiindcă te asigur că faci o greșeală imensă.
Ești artist?
Pictam înainte.
În ultima vreme, ilustrez cărți pentru copii.
De ce n-ai mai pictat?
E o întrebare importantă pentru un necunoscut.
Scuzele mele...
Atunci, te felicit pentru sacou.
A murit mama și mi s-a părut prea dureros, așa că am încetat să pictez.
Amuzantă discuție!
Nu te-ai gândit să pictezi, ca să treci peste suferință?
Sunt prea obosit pentru masochism.
Știu și eu?
Nu vreau să par un dobitoc fițos,
dar nu e arta o comemorare a durerii?
Altfel, unde se duce?
Norocul tău că ești francez.
Cred că m-am refugiat în căsnicie, și a fost o greșeală.
Deci ești căsătorit?
Am fost.
A murit și el anul trecut.
Îmi pare rău...
Nici nu știu cum te cheamă.
Theo.
Marc.
Să-ți fi zis că ai un sacou frumos?
Nu.
Putem să bem ceva împreună săptămâna asta?
Stau câteva zile, apoi mă întorc la Paris.
Nu cred.
Dar o să-ți dau numărul meu.
Părinții lor le-au cumpărat locul să-i țină ocupați.
Ca o cutie scumpă cu nisip.
Partea tristă e că ei știu că nu sunt foarte buni.
Marcus!
Mi-a făcut plăcere!
Și mie, Marc.
Unde dracu' ai fost?
Sunt aici de 45 de minute.
Ăla cine era?
Nu știu.
Cum a fost acasă?
Alisdair are un nou iubit.
L-a adus în seara asta.
L-a fluturat prin fața lui
ca pe o panglică de gimnastică ritmică.
Ce fază a fost!
- Nu știai că iese cu altcineva? - Nu... Sunt bine, da?
Și n-a fost nicio fază.
Nu-mi pasă de el.
A fost o fază tare.
Între timp, chiar dacă sunt singură și șomeră,
mi-am ridicat vălul de pe ochi și acum văd.
Scuze, ți-ai pierdut serviciul?
Îmi place că tragi concluzia că am fost concediată.
Uită-te la mâinile mele!
Uite ce bătături am de la legarea zilnică a corsetelor a 25 de femei albe!
Ai studiat design de costume.
Lucrezi la un film cu Keira Knightley.
Exact. Trebuie să fac ceva al meu.
Băieți, am mintea limpede. Mă simt liberă.
A luat ecstasy și a băut o sticlă de vin.
Sunt bine.
Nu m-am simțit niciodată mai bine.
Cred că o să stau cu voi între două săptămâni și șase luni,
atât cât să mă pun pe picioare.
O să fie șic.
Îmi cer scuze pentru restaurant.
A fost o inundație ieri, la birou. Miroase ca o fosă septică.
Mulțumesc.
Sper că ai primit coșul cu brânzeturi de săptămâna trecută.
L-am primit.
Vecinul meu l-a apreciat enorm.
L-aș fi păstrat dacă n-aș fi avut boala Crohn.
Bună ziua! Cu ce vă servesc?
Un ceai. Verde.
O apă, vă rog.
Așadar, din câte știm,
contractul lui Oliver cu editura a fost reziliat,
când n-a mai putut să se achite de obligații.
Când a murit.
Au trimis o factură cu o sumă importantă ce trebuie returnată anul ăsta.
Voiam să stabilim o strategie ca să protejăm averea.
Apropo, am observat niște cheltuieli neobișnuite cu livrarea mâncării.
Eu am fost.
Fascinant!
Ar fi avantajos să valorificăm unele investiții ale tale și ale lui Oliver,
ca să gestionăm mai bine economiile de acum încolo.
Bine.
Chiria pentru apartamentul din Paris
expiră la sfârșitul lunii și recomand...
Ce apartament din Paris?
Închiriat la începutul lunii decembrie, anul trecut.
Credeam că știi.
Erau unele cheltuieli pentru doi oameni.
Nu ești al doilea.
Nu.
Nu sunt.
Ți-a zis că a cunoscut pe altul?
Îmi propun să știu cât mai puține despre clienți.
Ce o să le spun prietenilor mei?
Și-au irosit un an din viață, încercând să mă ajute să trec peste asta.
Eu am pierdut un an din viață.
Nu cred că e locul potrivit să...
Am 38 de ani!
Ar trebui să fiu în floarea vieții.
Poți să-mi trimiți pe e-mail datele despre Paris?
Da, pot.
Iartă-mă!
Iartă-mă că te-am făcut... să asiști la așa ceva. Scuză-mă!
Doamne!
Mersi. Scuzați-mă!
Scuze, mersi.
Ce e?
Terrance a vrut să mă mut.
Ești bine?
Da. Eu voiam să plec. Acum am plecat și sunt bine.
Scuze, nu știu ce dracu' se întâmplă.
Nu era acasă când am plecat.
Să mă ajute cu bagajele. Nu era acasă.
Hai să vorbim despre altceva! Despre orice.
Ești sigură?
Da, Marc, te rog. Începe!
Bine.
Voiam să vă mulțumesc pentru acest an.
Aș dori să veniți cu mine la Paris în weekend, pe banii lui Oliver.
Să-i cheltuim banii după bunul plac.
El asta ar fi făcut dacă ar fi fost acolo.
Și nu cred că există un mod mai potrivit de a comemora împlinirea unui an.
Da.
Merităm toți puțină bucurie.
Da. Mi se pare un lucru frumos.
Cred că ne oferi un lucru frumos, înduioșător.
Da, mulțumim. Unde o să stăm?
Avem un apartament acolo.
- Poftim? - Poftim? De când?
L-a închiriat Oliver anul trecut.
- O să renunț la el. - Cum e să zici
cu nonșalanță că renunți la apartamentul din Paris?
Ce dulce...
Încă reușește să ne ofere lucruri frumoase.
TAXI PARIZIAN
Dumnezeule mare!
Pe bune?
Doamne, locul ăsta a rămas nelocuit?
Nu, înțeleg.
E sexy.
Aici vine lumea să facă sex.
Nu e nevoie să-i reamintim lui Marc cât sex au făcut probabil aici.
Mie mi se pare cam exagerat.
Ce voia să dovedească?
Că are gusturi bune.
Și că știe să creeze o intensă atmosferă senzuală.
Te poți îndrăgosti de o canapea?
PENTRU LUCA - O
Sophie ia camera de oaspeți
și vrea puțină intimitate, ca femeie singură, de 35 de ani.
N-a stat în cort cu străinii la festivalul Burning Man?
Da, logica la ea e ca logica acelor poșetuțe
în care nu poți să bagi nimic.
- Te simți bine? - Da.
Da.
E frumos.
Am întâlnire în seara asta.
Poftim?
Thomas, înainte să vii
cu criticile tale, să știi că vine cu niște gay.
Vine cu niște gay!
De ce cred heterosexualii că prietenii lor gay
o să se culce automat unii cu ceilalți?
V-am combinat și pe voi și a mers, nu?
Da, timp de un an, acum 15 ani.
Se numește Sebastian, 1,85 m, lucrează în publicitate.
Petrece enorm de mult timp pe bărci scumpe,
potrivit profilului său.
I-am zis că alegi locul, dacă tot plătești.
Nu plătesc pentru asta.
Marcus...
Mi-aș dori ca Sebastian să uite dracului cum îl cheamă
când mă vede diseară, da?
Așa că hai s-o facem!
Acum!
Cât mai repede.
- Schimbare de plan. - Da.
Și a dat scrum pe blat.
- Bună! - Bună!
Aș dori să schimb asta, te rog. Mulțumesc.
Este pentru Oliver Alston?
Da. Oliver Alston a cumpărat asta.
A cheltuit mulți bani în acest magazin. Probabil s-a dat la tine.
Știi ce a pățit?
Foarte trist.
Ne aducea cafele când venea aici.
Vă amintiți cumva dacă venea cu alt bărbat?
Venea uneori cu un bărbat mai tânăr. Mai tânăr decât tine.
Poate iubitul lui, nu știu.
Ești asistentul lui?
Sunt soțul lui.
Și Oliver a cumpărat asta pentru tânărul ăla, înainte să moară.
A murit în fața mea, nu a iubitului.
Am niște prieteni la etaj care ar dori să cumpere câte ceva
și aș dori să-i ajut să plătească cu asta.
Vă rog să faceți o excepție.
Dacă nu vreți să mă dezlănțui încet în magazin.
Bine.
Mulțumesc.
Prea intelectuală?
Sau doar... destul de intelectuală?
Frumos echilibru!
Rochie elegantă.
Mai ales pe tine.
Într-o zi, un bărbat o să-ți topească inima aia rece a ta.
Dar va trebui să îndrepte un uscător de păr spre ea.
Ador ochelarii ăia.
Și fularul ăla. Ia-le pe amândouă! De ce nu?
Îmi plăcea apartamentul.
- Îți plăcea? - La nebunie.
V-ați despărțit după cinci luni.
Și uită-te la noi acum!
Mă gândesc mult la apartamentul ăla.
Mai știi ziua când ne-am mutat?
- Doamne! - Ce ați găsit?
Un dildo artizanal după pat.
- Ce era? Un șampon? - O sticlă de parfum.
Era o sticlă de parfum băgată într-un prezervativ.
În apărarea lor, femeile alea aveau reputația
de a fi prostituate dezordonate și uituce.
Legende.
Ai de gând să vorbești despre Terrance?
Vezi tu, asta e problema. Toți vor să vorbească despre el.
Să vorbim despre mine!
Bine.
Vorbim despre tine.
Mulțumesc.
Bine, păi...
Vreau să mă dau în aia la un moment dat.
Și vreau să mă distrez în seara asta.
Vreau să fiu privită de parcă aș fi scoasă din cutie.
Cer prea mult?
Nu.
Îți plăcea casa aia?
Îmi amintesc o seară, când Soph se întorsese de la barul
unde lucra în vara aia, iar noi doi eram într-o fază bună
și câștigaserăm un CD cu Elton John la un concurs din barul de vizavi.
Am pus CD-ul și am deschis toate ferestrele,
că apartamentul ăla era o saună,
și ne-am întins toți pe pat, tânjind după o boare de vânt.
La un moment dat, basul tipilor de sub noi
s-a armonizat perfect cu piesa „This Train Don't Stop There Anymore”.
- Ce ciudățenii îți amintești! - Nu, eram convinși
că avem halucinații din cauza căldurii.
Dar nu aveam.
Era doar o amintire frumoasă din acel apartament.
Era seara când am vărsat vinul
pe pantofii tăi oribili, cu vârf ascuțit, pe care îi purtai mereu, și ai plâns?
Du-te dracu'!
Cum arăt?
De parcă n-ai fi plătit rochia.
Uite-l!
Bonjour!
Nu știu altceva în franceză.
Ei sunt prietenii mei, Marc...
- Bonjour! - ...et Thomas.
Doar Thomas, atât.
- Ei sunt Esme... - Bună!
- ...și Remi. - Bonjour!
- Bonjour!
Bonjour!
- Ce bem? - Vin.
Excusez-moi!
De unde vă cunoașteți?
Lucrăm împreună.
Am început ieri.
Îi cunoști de o zi?
Da, dar Seb a întrebat la birou cine vrea să și-o pună azi,
așa că m-am gândit că poate fi distractiv.
- Vrei? - Da.
Bine.
Seb mi-a zis că ți-a murit soțul.
Da.
Că a fost omorât.
Da, așa e.
Dar n-a fost crimă.
- În cazul unchiului meu, a fost. - Doamne!
Lucra în construcții.
Mai târziu, am aflat că era cu mafioții.
L-au ars de viu.
Îmi pare rău!
Da.
Cred că îți e dor de el.
- E complicat. - Da.
Așa e dragostea.
Sunteți gata să comandați?
Da, eu vreau carne.
Am un punct de vedere solid, înțelegi?
Și n-o să mă justific pentru asta.
Nu pot să am șefi.
Trebuie să răspund eu de viața mea, știi?
Ce face?
Trebuie să faci ce te face să te simți bine.
- Exact. - Și doar tu știi asta.
Doar eu știu.
Bine, în regulă.
Teoretic, și eu credeam
că o să am galeria mea până acum. Dar așa e viața.
Uneori faci și ce nu-ți convine, ca să ajungi unde-ți dorești.
Nu. Nu înțelegi. Deloc.
Nu înțelege el sau nu ești tu dispusă să-l asculți?
Zise cel care lucra pentru soțul lui.
N-o să mă simt prost că lucram cu soțul meu.
La dracu', Lily Kayne n-ar fi avut o carieră
fără ilustrațiile mele, așa că...
Iubițeilor! Aș da orice pentru ce aveți voi.
Fiți mândri!
Cine a comandat astea?
- Bine. - Tu.
- Dă-le încoa'! - Asta-ți lipsea.
Bine.
Pentru ce ne face să ne simțim bine!
O să afli ce frumos știu să cânt.
De-abia aștept.
Fabulos!
Da?
E ora două noaptea,
ceea ce înseamnă că soțul meu a murit fix acum un an.
Pentru un om așa meticulos, a lăsat în urmă un talmeș-balmeș.
Asta e pentru el.
Și pentru tine.
Și pentru ea.
Poate nu crezi Dar nu mai cred în miracole
Și, dacă mă gândesc mai bine Nu cred că am crezut vreodată
Toate lucrurile zise în cântece Proza încâlcită pe care ți-am depănat-o
Realitatea e doar în alb-negru Sentimentalismele despre care am scris
N-au însemnat prea mult pentru mine
- Eram trenul expres - Trenul tău expres
- Cu abur și fluier, tot spre vest - Cu abur și fluier, tot spre vest
- Acumulând durere din ușă-n ușă - Acumulând durere din ușă-n ușă
Narațiunea parcurgând
Focarul peste timp arzând
- Dar acest tren... - Dar acest tren nu oprește
Nu oprește
- Acest tren nu oprește - Acest tren nu oprește
- Acest tren nu oprește... - Acest tren nu mai oprește
Acolo
Ai limba albastră.
De la băuturi.
Acum îmi dau seama ce ciudat trebuie să ți se pară după o singură întâlnire.
De obicei nu sunt așa.
Cu excepția faptului că mi-ai băgat limba ta albastră pe gât
și m-ai dat cu capul de perete...
nu ești așa rău.
Nu știu ce m-a apucat.
Mi s-a părut o chestie sexy.
Vrei să-ți aerisești puțin limba?
Da.
Numai puțin.
Ești bine?
Nu.
- Hei! - Da?
Unde te duci?
Mă duc să mă plimb.
Nu, ia loc!
Nu, vin repede.
Vin repede. Distrați-vă!
Haide!
Nu credeam că o să-mi dai de veste.
Nici eu nu credeam.
Lucrurile se schimbă.
- Ce s-a schimbat la tine? - Multe.
Cred că m-am simțit... singur.
Nu știu dacă e nepoliticos să spun asta.
De ce ar fi?
Cred că eu m-aș simți jignit dacă mi-ar spune cineva asta.
Adică dacă singurul motiv pentru care m-ar contacta
ar fi că se simte singur și vrea companie.
Atunci, motivul contactării n-ar fi...
destul de romantic, ar fi pragmatic.
Și ce e rău în asta?
Te simțeai singur și te-ai gândit la mine. Mi se pare romantic.
În ziua de azi, toți simt nevoia
să-și fluture iubirea unul față de altul.
Multă lume e nesigură.
Să fii destul de încrezător,
fără să fii arogant, nu este deloc ușor.
Eu cred că aroganții vor doar să demonstreze ceva.
Nu vrem toți să demonstrăm ceva?
Da, sigur. Doar că eu prefer să fiu direct.
Cred că mulți ar dori să fie direcți în multe privințe.
Dar multor oameni... nu le iese sinceritatea prin pori.
Ar trebui.
N-au schimbat rețeta de 65 de ani.
Cum te simți acum?
În regulă.
Dacă te-ar întreba chelnerul cum ți s-a părut supa
și ai spune „în regulă”,
ne-ar invita să plecăm.
Ba nu, probabil ne-ar întreba
de ce mâncăm supă de ceapă la întâlnire.
E o întâlnire?
Nu știu, spune-mi tu.
Pari o persoană foarte transparentă.
Ce vrei să spui?
Nu pari să minți mult.
Nu știu... Încerc să nu mint.
Eu am mințit multă vreme.
Multă lume.
Și e foarte apăsător.
De parcă... aș înota îmbrăcat și nu mi-aș putea scoate hainele.
Nu îmi mai place serviciul, dar lucrez pentru că sunt bine plătit.
Și mi-e silă de chestia asta.
Dar nu cât să demisionez.
Ceea ce mă face să-mi fie și mai silă.
- Renunță la slujbă! - Da.
Ce faci?
Încerc să te dezbrac.
Tocmai ți-am spus ceva onest.
Acum, e rândul tău să-mi spui ceva care nu e minciună.
Încerc să nu judec.
Am senzația că mi-am părăsit mama când mi-am cunoscut soțul.
De parcă am ales o distracție... în loc să îi jelesc moartea.
Nu am așteptat să sufăr
sau...
să mă obișnuiesc cu ideea că nu mai e.
N-am făcut-o.
Am evitat asta.
N-am mai pictat, am evitat orice îmi amintea de ea, deși...
îmi doream enorm să-mi amintesc de ea.
Și simt... că fac același lucru cu Oliver.
Am fost de acord cu o căsătorie deschisă...
de frică, nu din încredere.
El m-a rugat,
iar ideea că aș putea să-i dau un motiv să plece
m-a înspăimântat mai mult decât să-l fac fericit. Și am acceptat.
Aveam reguli. Călătoriile de afaceri, treaba lui.
Nu voiam să știu nimic.
Dar a încălcat regulile.
Și simt...
Simt că aleg furia...
ca să nu mă gândesc... la cât de mult îmi lipsește.
Ce n-aș da să ne certăm acum pe tema asta!
Ar trebui să începi iar să pictezi. Așa cred.
Dar mi s-a reproșat că-s băgăcios.
E un joc groaznic.
- Păcat că orașul tău e urât! - Da.
- Da, e o mare problemă. - Știu.
O să mă mut.
Ce facem?
Surpriză!
- Așteaptă! - Bine.
Merci.
Ai fost vreodată aici?
Nu, n-am fost. Mi-am dorit de atâtea ori, dar...
Merci.
NUFERI DE CLAUDE MONET
Monet a pierdut două soții și pe fiul lui.
Și își pierdea vederea când picta tablourile astea.
Suntem într-o casă a prăpădirii.
Câștigă el.
Așa a ales să-și amintească de ceea ce a iubit.
E special, nu?
E fantastic.
Îți dai seama, să pictezi așa?
Tu poți s-o faci.
Nu, nu pot s-o fac.
Nu, nu astea, fiindcă astea au fost pictate deja.
Și cu mare succes.
Dar poți să faci ceva.
Ești prea drăguț cu mine.
O fac intenționat.
Îmi pare rău de soțul tău.
Și de mama ta.
E cineva?
- Unde ați fost? - Unde ai fost tu?
Calmează-te, Thomas!
Unde te-ai dus?
Să mă plimb. De ce? S-a întâmplat ceva?
O plimbare lungă.
Da, a fost lungă. Care e problema?
A trebuit să plătesc pentru toți la karaoke.
Bine, o să-ți dau banii înapoi.
Nu asta e ideea.
Adică și asta. Îmi dai banii.
Ai zis că te întorci, dar n-ai făcut-o.
Lui Sophie i se împleticea limba aseară.
- Și? - Și, în timp ce plăteam 1.500 de euro
pentru toți, ea a plecat și n-a mai răspuns la mobil.
Ți-am zis, l-am uitat la bar.
Bine, dar n-am înțeles unde bați.
Ea pleacă cu un necunoscut.
Tu dispăruseși. Eu luasem o pastilă, eram și puțin băut,
iar, când n-am vești despre prietena noastră
în situația aia, încep să mă îngrijorez.
Bine. Ai dreptate.
Ai fi putut să-l aduci acasă pe puști
și să ai toată casa la dispoziție.
- Era clar că noi eram bine. - Oare?
Soph, vrei să-i spui unde ai ajuns aseară?
Hei!
Thomas, îmi pare rău, da? Apreciez ce spui, dar hai s-o lăsăm baltă!
Pe Soph a luat-o poliția.
Dormea într-o stație de autobuz, la o jumătate de oră în afara orașului.
În timp ce moțăiai, eu eram cu ea să rezolv problema.
Ești bine?
Da.
Sunt aici, nu-i așa?
Nu știu de când sunt singurul prieten din călătoria asta.
- Bine. - Doamne!
Thomas, îmi pare rău că ai trecut prin asta.
Mai ești drogat?
Scuze... Ziceam și eu.
Cum de-ai devenit și mai răsfățat de când a murit soțul tău?
Da?
Îmi cer... scuze.
Poate am greșit apartamentul.
Și cum de a mers cheia?
Scuzați-mă, nu credeam că o să fie cineva.
Ce dracu' se întâmplă? Cine ești?
Sunt Luca.
Le spui tu sau vrei să le spun eu?
Oliver a cunoscut pe altcineva.
- Ce vrei să spui? - Pe el.
Stai așa! Oliver i-a dat puștiului cheile de la apartamentul vostru?
- Nu știam de tine. - Nu e apartamentul nostru.
E apartamentul lui Oliver.
Și al tău, probabil?
Nu.
Am aflat despre asta foarte recent
și, ca să fiu sincer,
mi s-a părut o chestie meschină.
Dar voiam să văd locul ăsta, înainte să renunț la el, și...
să fac ceva frumos pentru voi.
Minciuna e meschină, Marc.
- Thomas! - Mai bine plec.
Lasă-mă să termin!
Poți să faci ceva de unul singur?
Trebuie să ne târăști până aici să-ți ținem companie,
în timp ce controlezi viața dublă a soțului?
Am deschis felicitarea.
Mi-a zis că a cunoscut pe cineva. Eram distrus. Am luat o decizie proastă.
Chiar vreau să stau cu voi. N-ar fi trebuit...
- N-a fost așa. - Ți-a scris în felicitare?
Te-ai prefăcut că știi apartamentul.
Thomas, e ca o durere aici.
Ce anume?
Pierderea.
E ca un mic ulcer aici, care nu-ți trece deloc.
Și, uneori, găsești un mod
de a-ți distrage atenția, ca să nu-l mai simți.
Dar, da, uneori nu reușești să vezi
ce se întâmplă în jurul tău, pentru că...
vrei doar să respiri din nou cum respirai înainte.
Deci... da, am dat-o în bară.
Și îmi pare rău că sunt un răsfățat. Încerc să-mi dau seama
cum să accept realitatea că soțul meu a murit...
că m-a părăsit...
ca să se întoarcă la asta.
Îmi pare rău
că treci prin așa ceva, dar și eu am dreptul la sentimente.
Ar trebui să pleci.
N-am unde să mă duc în seara asta.
Pot să rămân până găsesc un loc unde să mă duc?
Pot să aștept în baie.
Nu poate să se ascundă în baie!
Scuze, nu locuiești aici?
Nu, la Berlin.
Și cum l-ai cunoscut pe soțul meu? Dacă mai e o casă la Berlin...
Stau acolo, dar dansez mult la Paris.
Câștigasem bursa lui Oliver pentru artiști.
Dansam la Paris anul trecut.
Oliver a venit în culise după spectacol, să se prezinte.
Sunt convins.
Am ținut legătura și apoi...
Și unde te duci?
Nu poate sta aici.
- N-are unde să se ducă. - Știu!
Nu eu sunt cel rău în situația asta.
Și ce, vreți să rămână aici, cu noi?
Pot să te ajut?
Nu.
Poți să nu fumezi în casă?
Scuze, dar atmosfera din camera asta mă sufocă.
Îmi dai un fum?
Ia-o!
Pot?
O țigară la masa de seară? M-am trezit cumva în 1988?
Scuzați-mă... Nici nu știu ce este asta.
Iertați-mă, am dat-o în bară.
Zice cineva ceva înainte de masă?
Thomas, n-ar trebui să-l implicăm pe Dumnezeu în mâncarea asta.
Cred că se referea la Oliver.
Da, scuze.
Îmi pare rău!
Iartă-mă!
E în regulă.
Marc, la dracu'!
Vrei să nu fie în regulă, te rog?
Nu spune că e în regulă.
Lasă-mă să mă scuz că am făcut o prostie!
Dacă n-o fac, o să trecem peste asta, ca întotdeauna.
Thomas, iartă-mă pentru aseară
și că n-am ținut cont de sentimentele tale!
Și îmi pare nespus de rău că te-am speriat!
Pe tine nu te cunosc, dar îmi pare rău că asiști la asta.
Marc, iartă-mă!
Ar trebui să ieșim să dansăm acum.
Asta și-ar fi dorit el.
Știu că ți-a făcut niște figuri de rahat,
dar trebuie să știi că Oliver te iubea din suflet.
De multă vreme.
Îmi pare rău că nu mai e aici.
Îmi e dor de el.
La dracu'!
Se aștepta la mai mult de la noi.
Pentru durerea asta nemernică!
Hai și tu!
Terrance m-a părăsit.
Și am meritat-o.
Vreau la aer curat.
Bine, suntem în roata Ferris. Ne zici despre ce e vorba?
Thomas, ești intens, frate!
Terrance s-a săturat să aștepte să mă trezesc.
Nu-l învinovățesc.
Sunt complicată.
Am crezut mereu că relația cu Terrance e prea sigură.
Nu era sigură.
Era siguranța pură.
Și tocmai asta nu înțelegeam.
Căci sunt complicată.
Sunt o tipă de 35 de ani ce avea un om bun care o iubea, dar am ales o stație.
Dacă te face să te simți mai bine,
să știi că nu cred că deține cineva controlul.
Aici, nu sunt de acord.
Cred că oamenii pot deține controlul
și pot duce o viață sănătoasă,
pot fi amabili cu ceilalți, pot fi generoși
și le pot dori binele.
Nu, e doar un pretext.
În felul ăsta, nu vă dați seama că îi răniți pe ceilalți.
Când am cerut adevărul...
Te-ai supărat că am plecat devreme aseară?
Nu, e o imagine de ansamblu.
Care e imaginea de ansamblu?
Păi...
Care e imaginea de ansamblu?
Nu e nicio imagine de ansamblu. Putem coborî?
De ce devii așa de sensibil când te dezamăgește el?
De ce doar când o face el?
Oamenii au sentimente nepotrivite, Thomas.
Se întâmplă.
E nasol, dar asta e.
Și e în regulă.
Nu sunt niciodată eu.
Și nu știu de ce.
Nu doar cu tine. Nu sunt niciodată eu.
Niciodată.
Parcă lumea și-ar da seama.
Ar putea fi așa simplu între noi!
Știu.
Dar n-a fost să fie.
Și nu e problema ta.
E a noastră.
Ar trebui să mă duc acasă și să nu ne mai vedem o vreme.
- Poftim? - Nu vreau
o chestie melodramatică într-o roată, la Paris.
Ai dreptate, lumea nu deține controlul.
Dar cred, de dragul nostru...
că ar trebui să ne străduim.
Nu.
- Nu! - Ce? Iar ne învârtim?
- Ne învârtim iar. - Nu.
Ne pune la încercare.
Băga-mi-aș!
La ce oră vrei să te întorci în țară?
Sunt trenuri din oră în oră, deci când pot.
Vin cu tine.
Am treabă acasă. Sau vrei cumva să rămân?
Nu, nu e nevoie. Fă-ți treaba!
Cred că o să răspund la telefon.
Bine.
Ne vedem la Londra.
- Îți scriu când ajungem. - Bine.
Te iubesc.
À plus tard.
Sebastian m-a învățat aseară, când am plecat de la el plângând.
Uitați-vă pentru ultima oară la tipa asta complicată și sexy, prieteni!
Ne-a slujit cu credință.
- Bună! - Bună!
Intră!
Să-mi scot pantofii?
- Nu. - Bine.
Deci...
Ei bine...
Am spus lucrurilor pe nume, iar prietenii mei pleacă acasă.
A mers bine?
Foarte bine, n-am ce zice.
Îmi pare rău...
Cred că era inevitabil.
E multă iubire
și tristețe inadecvată.
Ai descris jumătate din Paris.
Bună!
Îți luase un cadou de Crăciun.
L-am returnat.
Îmi pare rău...
Te iubea foarte mult.
Nu știu de ce eram împreună.
Nu voia să te părăsească.
Nu voia să renunțe la căsnicia lui.
Avea de gând să-ți spună, noi doar...
La căsnicia noastră.
Da, iartă-mă!
Știam că nu merită.
Știi...
nu mai cunoscusem pe nimeni așa curios în privința mea.
Îl interesau toată lumea și toate lucrurile.
De-aia îmi plăcea așa mult să dețin acea curiozitate.
Îmi e dor de asta.
Mult.
- Deci locuiai aici sau... - Nu.
Nu, îl avea de puțin timp. Pentru lucru, cred.
Și n-a fost ce crezi.
Nu te învinovățesc că simți ceva pentru soțul meu.
E greu să nu simți.
O îmbrățișare ar fi cam mult.
Da, înțeleg.
Agentul imobiliar a zis
că pune în vânzare casa din Londra săptămâna viitoare.
Bine.
Ești de acord?
Da, sunt.
Casa aia nu e a mea. A fost mereu a lui.
Am impresia că nu ești de acord.
Părerea mea e irelevantă în cazul ăsta.
Te ocupi de finanțele mele,
eu vând casa, deci părerea ta nu poate fi irelevantă.
Doar nu vrei să fugi.
De el, vreau să spun.
Soția mea a murit acum 12 ani. Se împlinesc luna asta.
Am fugit.
De ea.
De noi.
Fiziologia are un mod inteligent de a ne apăra
de ceea ce percepem ca pe o amenințare asupra corpului nostru.
De aceea, cu cât ne închidem mai mult...
cu atât simțim mai puțin.
În acel moment, mi-a fost bine. Mi-am văzut de viață. Am reluat studiile.
Am studiat finanțe.
Am construit o afacere de succes.
O casă frumoasă.
Haine frumoase.
N-am mai dorit pe altcineva.
Și poți supraviețui așa...
până când începi să simți povara obișnuinței.
Și noua viață construită ca un refugiu
începe să pară goală.
Așa cum s-a dovedit...
ca să eviți tristețea...
eviți și iubirea.
O să confunzi întotdeauna acest disconfort cu indigestia.
Mă străduiesc să-i recâștig încrederea,
dar nu-mi ușurează situația.
Se joacă cu tine?
Nu.
Sentimentele încă există.
Și zice că tot vrea să ne căsătorim... odată și odată.
Dacă se va întâmpla vreodată...
vrea să fie sigur că sunt convinsă.
Și înțeleg.
Ce miracol că nu e groaznic!
Vii cu misticisme?
Mai bine ca înainte, nu?
Ai vorbit cu Thomas?
Da.
De fapt, l-am băgat pe aplicații.
Un pas mare.
Uriaș.
Am o ofertă pentru casă.
Du-te dracu'!
O să am o cameră de oaspeți pentru tine în noua casă.
Dacă crezi că fac o oră cu trenul să te văd,
ți-ai pierdut mințile.
Simt nevoia să fiu altundeva.
Vreau să pictez singur într-o cameră care dă spre ocean,
ca o lesbiană tristă într-o dramă de epocă.
Doamne, nu!
Te rog, lasă-mă!
Sfârșitul unei epoci, nu?
E enorm.
Sunt mândră de tine.
Și eu sunt mândru de tine.
Dar vorbesc serios.
O să vii tu aici mai des decât o să vin eu acolo.
Sobră și egoistă.
Vai, e titlul memoriilor mele!
Te iubesc.
DE VÂNZARE
E pentru tine.
Sper.
Era... un bărbat frumos, nu-i așa?
Da, enervant de frumos.
I-ar fi plăcut mult, Marc.
Mulțumesc.
Vorbesc serios.
Fugi de aici!
Nu pot să cred!
Uite!
Îmi place la nebunie. Ești un geniu.
- Mă bucur că-ți place. - Doamne, felicitări!
Mă bucur să vă văd iar împreună.
Ia să văd inelul!
Nu se știe niciodată cu tipa asta, dar suntem împreună.
Și începe...
Doar pentru că ai chipul pe perete
nu înseamnă că poți atinge sau lua vreun tablou acasă.
Moi?
Stăm cu mâinile pe lângă corp.
Avem o apă minerală excelentă pentru voi, în seara asta.
Mulțumesc, dragul meu.
Cu adevărat minunate. Superbe.
Mă bucur c-ai venit.
La cât te-am implorat să pictezi iar,
puteam să nu vin ca să-ți fac în ciudă.
Cică aș fi și eu în expoziție, fără consimțământul meu în scris?
Poți să mă dai în judecată. Cadou de Crăciun.
Ești mai bun decât îmi aminteam.
E un pas înainte.
Am venit cu iubitul meu. Sper că nu te superi.
Acum e iubit, nu partener? Pariasem pe partener.
Du-te dracu'!
Ben.
- Ben, încântat de cunoștință! - Salut! Și eu.
Mulțumesc că ai venit.
- Făceam cunoștință cu Ben. - Salut!
- Mă bucur să te văd. - Amice!
Ai văzut inelul?
- Da, știu totul despre el. - M-ai văzut pe mine?
Da, te vedem cu toții.
Subtitrarea: Aurelia Costache