Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Takže Alisdair odjel na týden do Berlína
a po návratu mluvil o všem tom skvělém umění, co tam stvořil.
Hrál jsem podporujícího partnera a ptal se, kde je.
On na to: „Kde je co?“
Povídám: „Ty děláš smíšená média, já vedu galerii,
rád bych to tvoje skvělé ,umění‘ viděl.“
- Jasně. - Je to krátký film, kde má
s takovým postarším zarostlým Kubáncem...
velmi kluzký sex na mastné plachtě v jakémsi prázdném obuvnictví.
- Odkládám vaječný koňak. - Natočili sedm krátkých filmů, Marcu.
- Ve všech měli sex? - Souvisí to s erotikou chamtivosti
nebo kapitalismem nebo něčím podobným s dobrými úmysly.
Naběhnu si, jestli zůstanu.
Takže se s ním rozejdeš?
Ne, to je moc velká štrapác.
Nechám to nakonec na něm.
Jsou ve městě nějací slušní chlapi?
Kolikrát ti to mám říkat, Thomasi?
Nemusíš to komentovat, protože sis vyrobil vlastní vaječný koňak.
A tvůj sexy bohatý manžel
se chystá řídit skupinový zpěv u plápolajícího ohně.
Takže... ta otázka měla chvilku viset ve vzduchu.
Je to jediná krabice s tvým jménem.
Nevěděla jsem, že je to dárek.
Zapomněla jsem víno. Neříkej Terranceovi, že to víš ode mě,
protože jsme se o to cestou sem pohádali.
Jo. Jelikož se víceméně dělíme o mého manžela,
přišlo mi to správné.
Marc si tě nezaslouží. Víš to, že?
A poslyš, jestli to mezi vámi neklape,
nikam nepojedu. Budu tady.
Dobře. Terrance to jistě potěší.
Pochopil by to.
Jestli je to šek na nájem, přisámbohu...
PRO SOPHII, KTERÁ NEUMÍ ZPÍVAT
Teď to přijde.
Co to sakra je?
To jsou ručně dělané rumba koule.
Myslel jsem, že po loňsku by bylo hezké,
kdyby ses přesto mohla koled zúčastnit.
Víš co? Tohle je týrání.
Ta píseň, kterou jsi loni vybral, nebyla v mé tónině. Ne pro mě.
Lásko, tvůj hlas je jako varhany, které někdo prohodil oknem.
Zažaluju tuhle domácnost za citovou újmu.
Plané výhrůžky.
- Ne. - Za co se soudíme tentokrát?
Je načase, abych myslela hlavně na sebe.
Na rozdíl od jindy, kdy tomu tak není?
- Děkuju. - Od tvého manžela.
Umlčuje mě.
Proč bys jí to dělal?
Jsou opravdu krásné.
- Děkuju. - Upřímně,
to zpochybňování mého zpěvu je neuvěřitelné.
Ne. Absolutně postrádáš hudební sluch.
A hulákáš.
Fakt šíleně hulákáš, a proto tě miluju.
Kolik jsi toho vypila?
Do toho ti nic není. Dej mi to.
Tak jo.
Můžete mi věnovat pozornost, prosím?
Tati.
Všichni víme, kolik je hodin.
Tak pojďte. Jackie, vzala bys z piana ty noty
a všem je rozdala?
Měli jste dostat a vím, že dostali,
e-mail s nahrávkami všech svých partů...
Jestli o nich ještě jednou uslyším...
...které velkoryse zaranžoval skvělý Peter Finley,
dříve milenec, nyní přítel, a skladatel nominovaný na Oscara,
který si našel čas ve svém programu zaplněném
skládáním hudby k novému filmu Victorie Valentineové,
aby nás dnes večer doprovodil.
Milujeme tě, Petey.
Ne, ale vážně,
děkuji vám všem za to, že je tento večer jeden z nejlepších v roce.
A svému drahému Marcusovi.
Kéž bych toho byl jednou hoden, lásko.
Dobrá, Petey!
Nahlas a hrdě.
Každý den
bude jako svátek...
Nádhera!
...až můj milý,
- až můj milý přijde domů. - Až můj milý přijde domů.
Je pryč od nás už dlouhý čas.
Od chvíle, co není tu...
Úžasné!
...ho mám plnou hlavu.
Dneska mi přišel dopis,
okolo poledne,
se slovy: „Neboj, bejby.“
Andělské!
„Budu doma
každý den.“
Bude to jako svátek...
Zníte úchvatně!
...až můj milý,
- až můj milý přijde domů. - Až můj milý přijde domů.
Změna tóniny!
Každý den,
bude jako svátek...
Bude jako svátek...
až můj milý...
...můj milý přijde domů.
- Můj milý přijde domů. - Můj milý přijde domů.
Můj milý přijde domů.
Další oslnivý úspěch.
Sophie začíná škytat.
Co tím chceš říct?
Dožeň to. Zasloužíš si to, stejně jako většinu věcí v tomto životě.
Měl bys přefiknout barmana. Viděl jsem, jak po tobě kouká.
Nejspíš ještě nikdy nikoho neviděl sníst tolik párků v rohlíku.
Radši bych přefikl tebe, kdyby to šlo.
Cože, hned teď?
Dáš paní Bandiniové další důvod volat policii
na teplouše přes cestu.
Vrátím se začátkem týdne.
Budeme mít hodně co probírat.
Odcházím, vy zvířata. Chybujte ve velkém.
Prosím. Šíleně tě miluju.
Miluju tě.
Kdy tohle budu mít?
Můj přítel?
Myslím, že experimentoval na herecké škole. Nelíbilo se mu to.
Vážně?
Myslím jako slušná lidská bytost. Protože ty to máš.
Rozešli jsme se, a ty jsi už 15 let v tomhle všem.
- Co mám já? - Brouku.
Terrance chce, abych se k němu nastěhovala.
To to trvalo.
Jo, ještě jsem mu neodpověděla.
Proč?
Je tam moc čisto.
Mám pocit, že tam nemůžu být sama sebou, chápete?
Ne.
Být jako co? Žít ve špíně?
- Házet odpadky na zem? - Možná.
Kdyby se mi chtělo, víš?
Hej, zlato.
Mluvíme o tobě.
Bezva. My o tobě taky.
Kdybys tak viděla, jak vypadáš z druhé strany místnosti.
Vyrazí ti to dech.
Zblízka? Stará průšvihářka.
Mimochodem, Marcu, ten vaječňák je vynikající.
Děkuju. Ty jediný jsi ho ochutnal.
Veselé Vánoce.
Sakra.
Někdo to asi přehnal s pitím, než si sedl do auta.
Proboha.
To je Oliverovo taxi.
LEKCE TRUCHLENÍ
Lily Kayneová odešla a dala si upravit kozy.
A studio se hroutí,
protože Victorie Valentineová má teď implantáty.
Co čekají, že udělám?
Píšu knihy, oni točí filmy
a ty, lásko, předěláváš naši úžasnou kuchyň.
Předělávám kuchyň?
Předělávám kuchyň a navíc ilustruju všechny tvé knihy,
dělám přebaly
a odháním davy vzlykajících puberťaček
klepajících nám na dveře s dotazy, kdy dopíšeš
ty další dvě knihy, cos jim slíbil.
Vděčím ti za život, drahý Marcusi.
To já vím.
A díkybohu za ty puberťačky.
Dnes večer ne. Ne když tě předčasně tahají z tvého večírku.
Je to náš večírek,
protožes ho naplánoval, i když jsi dobře věděl,
že ráno podepisuju knihy v Paříži.
Je to podepisování. Mohls ho odložit.
Vánoční podepisování v Louvru se neodkládá, lásko.
Řekl jsem ti už, jak ti to dnes večer sluší?
Upřímně řečeno ne dostatečně.
Řekni, že je piano naladěné.
Piano je naladěné.
I ta divná klávesa?
Je vyměněná.
Dřív jsem toužil po lidech.
Dřív jsem lidi miloval.
Ale ne takhle.
Tohle to nebylo.
Dej mi svět. Vzal jsi mi svět, v němž jsem byl.
Tos právě složil?
Ne, Anne Carsonová.
Vzdal bych se tohoto domu, abych to napsal.
Ale to nechceme. Právě jsme předělali kuchyň.
Pravda.
Děkuju za tu párty.
Oliver změnil životy tolika lidí.
Zejména můj.
Četla jsem úryvek z první knihy Victorie Valentineové
při konkurzu na film a říkala si:
„Kvůli této postavě...
jsem chtěla být herečkou.“
Je silná.
Chytrá.
Hledá pravdu.
Doslova.
Je telepatka.
Ale to všichni určitě víte.
A on je teď mrtvý.
A mně to láme srdce.
Kvůli jeho rodině.
A kvůli našemu filmu.
Všichni se ptáme: „Proč? Proč se to muselo stát?“
Mohl vyprávět ještě tolik příběhů.
Ale život je mrcha.
Teď nevíme, jestli budeme točit pátý a šestý film,
protože je teprve psal.
Takže...
Olivere...
ty malá děvko.
Tak jo.
Snad jim dá studio na tvou počest zelenou
a budeme dál vyprávět tvé příběhy ještě mnoho let,
protože je...
potřebujeme.
Oliverovo první slovo bylo „uhni“.
Jako „jdi mi z cesty“.
Nemohlo mu být víc než rok.
Zahradil jsem mu cestu na naši malou zahrádku
a on byl odhodlaný dostat se k našim hledíkům.
Rád jim mačkal květy, nutil je mluvit.
Tehdy o tom nevěděl,
ale vyprávěl příběhy dřív, než uměl mluvit sám.
Když vyrůstal, dělil se o své psaní se svou mámou a se mnou.
Vždy bylo o princeznách, které něco hledají.
V těchto dnech hodně myslím
na doby, kdy jsem mu doporučoval, aby psal o něčem jiném.
O něčem klučičím.
Byl dost vzdorovitý.
„Já jsem kluk.
A chci psát o tomhle.“
Úplně ho slyším, jak mi spílá, že jeho příběhy podceňuju.
Měl jsem... k tomu sklon,
a měl by pravdu.
Není...
lehké...
vědět, že vaše dítě uspělo vám navzdory.
Mrzí mě, že jsem mu nemohl říct,
jak moc lituju toho, že jsem mu bránil v cestě k hledíkům.
Doufám, že se tam nahoře směješ s mámou.
Udělal bych cokoli, abych byl na tvém místě, synu.
Miluju tě.
A jsem na tebe hrdý.
Jsem na tebe...
moc hrdý.
Vždy se mi líbily tvé skici.
Kolikrát jsi mi slíbil nový obraz?
Vždy tu pro tebe bude místo, až budeš připravený.
Děkuju, žes tu zůstal.
Je to fakt strašná zátěž, moci používat tvou kuchyň
a spát na drahé paměťové matraci, ale říkals, že chceš společnost.
Dobrý?
Takže ano.
- Je hned tady. - Děkuju.
Dík, že jste přišel.
Samozřejmě.
Než se do všeho pustíme,
chci, abyste věděl,
že Oliverovi vydavatelé se snaží vyvléct ze smlouvy,
protože své dvě příští knihy nedodá.
Je to jen měsíc.
Lidé jsou nechutní.
Je to velký pokrok.
Ale ano, Američané nikdy nebyli proslulí svým taktem.
Dělají na tom právníci. Brzy pro vás budeme mít víc.
Dobře.
A vy?
Spíte vůbec?
Četl jsem, že mozek je jako sval.
Proto je tak těžké vyrovnat se se smrtí,
protože váš mozek byl zvyklý něco k člověku cítit.
A když zemře, vaše hlava stále funguje
pod dojmem, že by ty city měla k tomu člověku
chovat dál. Jako...
svalová paměť.
Takže se snažím přimět mozek, aby toho teď tolik necítil.
Jen abych přežil další rok
a nepřipomínal si pořád skutečnost, že jsem teď sirotek
i vdovec.
Proč, vypadám, jako že nespím?
Myslím, že s tou závětí pro dnešek počkáme.
- Za tohle tě zabiju. - Dokážeš to.
Zvládneš to, zlato. Věřím ti.
Tak jo, lidi. Přestaňte vysedávat u baru.
Pojďte sem,
projdeme si, co budeme dnes dělat.
Jděte do dřepu.
Dobře. Při třetím opakování se dole zastavte.
Ruce na vnitřní stranu kolen.
Dobře. Paráda. A v této pozici zakašlete.
Uvědomte si břišáky.
- Pěkné. V pohodě? - Ona to nedělá správně.
Ne, potřebuješ si zkontrolovat pozici,
hrudník trochu zvednout. Ale ne.
Pomalu zpět dolů.
- Dobře. Znova. Nahoru. - Miluju tě.
Dolů s nádechem.
Dolů.
A vydržet.
Takže mé vlasy jsou stejné jako tvoje? Chci být stejná jako ty?
Chci to pochopit.
Chci... spoustu různých kluků, pařit do pěti do rána?
Víš, je to skoro shakespearovské,
když se nad tím zamyslíš. Ta míra zrady.
A přesto na ty večeře pořád chodí.
Jak to myslíš, že mám vybrat píseň? Je to seznamka.
Ta píseň podbarvuje montáž z tvých fotek.
A nedá se... Děkuju. Nedá se vynechat?
Jaké písně si lidé vybírají?
Radiohead. Strašná spousta režisérů si vybírá Radiohead.
Je to teprve šest měsíců, tohle nemusí dělat.
Děkuju mockrát.
„You're Makin' Me High“ Toni Braxtonové. Ta zabírá vždycky.
Jak to víš?
Nabrnkla mi tohohle, ne?
Na mě zabraly ty fotky.
Ujišťuju tě, že to byly ty fotky.
I když vědět, do čeho se pouštím...
Každopádně mé fotky byly legendární.
Muži milují tanga. Bůh jim pomoz.
Nechal sis jeho akty.
To je rozkošné.
Co je? Je to šíleně romantické.
Promiň, hledala jsem jen tvoje fotky
a nemohla najít žádné bez něj...
Je to divný pocit, odříznout ho.
Nepřijdu vám starší? Mám pocit, že jsem strašně zestárl.
- Ne... - Ano. Právě ti zemřel manžel.
Máš to dovolené, probůh.
Věřím jí.
Ahoj.
Asi bychom měli jít ven.
A... Skončila jsem s Terrancem.
Cože? Co se stalo?
Chystalo se to dlouho, Marcu.
Víš, a cítím se dobře. Vlastně skvěle.
Deprimovalo mě to. Všechno.
Prostě... odmítám uvíznout v pasti systému, víš?
Nechci pravidla. Odmítám hrozby.
Ohrožoval tě?
Ohrožovalo mě, kdo je, Marcu. Kdo je.
Prostě nemůžu být jeho žena.
- Manželka? - Řekla jsem, že jí být nemůžu.
Požádal tě o ruku?
Terrance tě požádal o ruku?
Ne. Evidentně se právě rozešli.
Cože?
Tak to není. Srdce řeklo ne. Oblečte se.
Řekl jsem Alisdairovi, že se stavím na té akci.
Je to jakási skupinová výstava na vánoční párty ve skladišti.
Zní to jako noční můra.
Thomasi.
Alisdair se s tebou loni rozešel.
Na tvé narozeniny. Proč si to děláš?
Protože myslím na to, že ho zaregistruju do galerie.
A má jediná pravá láska je chaos.
Moje taky. Marcu, no tak, vem si věci.
Ne, dnes večer ven nemůžu. Mám práci.
Co máš sakra za práci v pátek večer?
Můj terapeut mi dal jistý úkol
v rámci přípravy na výročí dne,
kdy jsem viděl, jak mého manžela vytahují z auta jako hlemýždě.
Dobrá, takže...
Bude si číst Oliverovo přání k Vánocům.
Budu si číst to přání.
Panebože, tys ho ještě neotevřel.
- To jsem říkal. - Můžete se oba laskavě uklidnit?
Marcusi...
zlato,
byli jsme tu pro tebe, kdykoli jsi nás potřeboval,
skoro celý rok.
Zbudovali jsme ti hnízdo
a rok na tobě seděli.
Je načase se vylíhnout, zlatíčko.
Otevři to přání.
Vyplač se.
Hoď na sebe něco drahého a sejdeme se tam.
Milujeme tě.
Tohle jsme my... a milujeme tě.
DRAHÝ MARCUSI,
VZHLEDEM K VÍKENDU PŘED NÁMI
DOUFÁM, ŽE TO BUDE STRAVITELNĚJŠÍ NEJDŘÍV PÍSEMNĚ.
KE SVÉMU PŘEKVAPENÍ JSEM POTKAL NĚKOHO MIMO NÁS.
JE TO CESTA, KTEROU MÁM CHUŤ PROZKOUMAT.
VÍM, ŽE TO MUSÍŠ PROMYSLET A PROCÍTIT (JAK SE MUSÍME CÍTIT),
NEŽ TO PROBEREME.
A OČEKÁVÁM VELKOU DISKUSI. ŽIVOT. PŘIJEDU BRZY. S LÁSKOU TVŮJ O.
Ne, děkuju.
Proč? Bojíš se?
Vždycky. A ty?
- Děsím se. - Čeho?
Všeho, co za tím je.
To bys měla.
A podle mých zkušeností ti tohle vše vyvolá jen závrať a pocit trapnosti.
Kreténe.
Dvakrát červené, prosím.
Díky.
Koupil jsem ti pití.
Dobře.
Máš ve zvyku nasírat performery?
Nelze říct, že je to něco nového, ale snaží se.
To my všichni, ne?
Myslím, že jen hledají společnost.
Na rozdíl od tebe, zdá se.
Koupils mi tohle pití.
Vážně jsi mi nedal moc na výběr.
Můžu ho dát někomu jinému.
Dole je chlap, co maluje svým pérem.
Znamená to, že mi chceš dělat společnost?
Protože tě můžu ujistit, že je to obrovská chyba.
Živíš se uměním?
Kdysi jsem maloval.
Poslední dobou ilustruju dětské knihy.
Proč jsi přestal malovat?
To je od cizího člověka silný dotaz.
Omlouvám se.
Můžu ti místo toho pochválit sako.
Zemřela mi máma a přišlo mi to příliš bolestné. Tak jsem přestal.
Bezva hovor na párty.
Nikdy tě nenapadlo se tím promalovat?
Ne, masochismu už mám dost.
Nevím...
Nechci znít jako snobský kretén,
ale není umění jakousi připomínkou bolesti?
Kam jinak jde?
Máš velké štěstí, že jsi Francouz.
Asi jsem ji vložil do svého manželství, což byla chyba.
Takže jsi ženatý?
Byl jsem.
Taky zemřel, loni.
To je mi líto.
Ani neznám tvé jméno.
Theo.
Marc.
Měl jsem ti pochválit sako?
Ne.
A můžu tě tento týden pozvat na drink?
Jsem tu na pár dní, než odjedu zpět do Paříže.
Myslím že ne.
Ale dám ti svoje číslo.
Jejich rodiče jim koupili prostor, aby je zaměstnali.
Jako velké, drahé pískoviště.
Smutné je, že vědí, že nejsou moc dobří.
Marcusi.
Rád jsem tě poznal.
Já tebe taky, Marcu.
Kde jsi sakra byl?
Jsem tu už 45 minut.
Kdo to byl?
Nevím.
Jak bylo doma?
Alisdair má nového přítele.
Dnes večer ho přivedl.
Mával jím před Thomasem
jako pentlí při gymnastickém cvičení.
To bylo všechno.
- Tys nevěděl, že s někým chodí? - Ne, já... Je mi fajn. Jasný?
Nebylo to všechno.
Je mi ukradenej.
Bylo to všechno.
Já, mezitím, jsem možná nezadaná a nezaměstnaná,
ale spadly mi klapky z očí a vidím.
Promiň, přišla jsi o práci?
Líbí se mi, žes došel k závěru, že mě vyhodili.
Koukni se na ty ruce.
Na ty mozoly od šněrování 25 dámských korzetů každý den.
Jsi kostýmní návrhářka.
Pracuješ na filmu Kiery Knightleyové.
Přesně tak. Potřebuju dělat vlastní věci.
Lidi, cítím to naprosto jasně. Být opravdu svobodná.
Má v sobě extázi a láhev vína.
Je mi fajn.
Nikdy jsem se necítila líp.
Možná u vás budu muset zůstat dva týdny až půl roku,
než vymyslím, co dál.
Bude to super.
Omlouvám se za tu restauraci.
Kancelář včera vytopili. Páchne to tam jako v septiku.
Děkuju.
Doufám, že jste dostala ty sýry, co jsem před týdnem poslal.
Dostala.
Můj soused je nesmírně ocenil.
Nechala bych si je sama, nemít Crohnovu nemoc.
Zdravím. Co si dáte?
Čaj. Zelený.
Trochu vody. Děkuji.
Takže jak víme,
Oliverova smlouva s vydavatelstvím skončila,
když přestal být schopný plnit závazky.
Když zemřel.
Poslali fakturu na značnou částku splatnou do konce roku.
Myslela jsem, že bude nejlepší probrat strategii na ochranu majetku.
A všimli jsme si nepravidelných výdajů za dodávky potravin.
To jsem byl já.
Fascinující.
Považuji za výhodné zvážit omezení některých vašich a Oliverových investic,
abyste odteď své úspory co nejlépe ochránil.
Dobře.
Ten pronájem bytu v Paříži
končí koncem měsíce a doporučuji...
Jaký byt v Paříži?
Pronajatý začátkem loňského prosince.
Předpokládala jsem, že víte,
že některé platby odrážely výdaje za dva.
Vy ten druhý nejste.
Ne.
Nejsem.
Řekl vám, že potkal někoho jiného?
Dávám si záležet, abych o lidech věděla co nejmíň.
Co mám říct přátelům?
Promarnili rok svého života snahou pomoci mi to zvládnout.
Já jsem ztratil rok svého života.
Možná to není nejlepší místo, abyste...
Je mi 38!
Mám být v nejlepších letech.
Můžete mi všechny ty informace o Paříži odmailovat, prosím?
To můžu.
Omlouvám se.
Mrzí mě, že jste musela... být svědkem toho všeho. Promiňte.
Bože.
Děkuju. Pardon.
Promiňte, díky.
Co je?
Terrance chtěl, ať si odvezu věci.
Jsi v pohodě?
Jo. Chtěla jsem pryč, víte, a jsem pryč a v pohodě.
Promiňte, nevím, co se to sakra děje.
Prostě tam při mém odchodu nebyl.
Aby mi pomohl s kufry. Prostě tam nebyl.
Mluvte prosím o něčem jiném. O čemkoli.
Jsi si jistá?
Ano, Marcu, prosím. Do toho.
Dobře.
Chtěl jsem vám oběma za tento rok poděkovat.
Takže bych vás rád vzal na víkend do Paříže, na Oliverův účet.
Utrácet bezstarostně jeho peníze.
To by dělal, kdybychom tam zrovna teď byli.
Nenapadá mě vhodnější způsob, jak si to jednoleté výročí připomenout.
Jo.
Všichni si zasloužíme trochu radosti.
Ano. Je to úžasný nápad.
Myslím, že je to krásná, oduševnělá věc, co nám nabízíš.
Ano, děkuju ti. Kde budeme bydlet?
Vlastně tam máme byt.
- Cože? - Cože? Odkdy?
Oliver ho pořídil loni.
- Plánuju se ho zbavit. - Jaký je to pocit,
nedbale se zmínit, že se zbavíš bytu v Paříži?
To je milé.
Pořád hledá způsob, jak nám dát něco hezkého.
PAŘÍŽSKÉ TAXI
Kristepane.
Cože?
Bože, tohle místo tu prostě jen tak bylo?
Ne, já to chápu.
Je to sexy.
Lidi sem chodí kvůli sexu.
Není třeba Marcovi připomínat všechen sex, který tu nejspíš měli.
Já nevím. Přijde mi to přehnané.
Co se to snažil dokázat?
Že má opravdu vynikající vkus.
A že umí vytvořit intenzivně smyslnou atmosféru.
Můžeš se zamilovat do gauče?
LUCOVI O
Sophie si zabírá ložnici pro hosty
a jako 35letá svobodná žena vyžaduje soukromí.
Nebyla na festivalu Burning Man ve stanu s cizími lidmi?
Jo, nosí logiku jako jednu z těch malých kabelek,
do kterých se nic nevejde.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Ano.
To je fajn.
Mám dnes večer rande.
Cože?
Thomasi, než vyneseš jakýkoli soud,
který máš na jazyku, přivede gaye.
Přivede gaye!
Proč si heteráci myslí, že jejich přátelé gayové
chtějí automaticky spát jeden s druhým?
Dala jsem dohromady vás dva, a klapalo to, ne?
Jo, rok, před 15 lety.
Jmenuje se Sebastian, dělá v reklamě, měří 180 cm.
Tráví spoustu času na drahých lodích,
podle jeho profilu.
Řekla jsem, že místo vybereš ty, když platíš.
Nebudu to platit.
Ale Marcusi.
Moc bych si přála, aby Sebastian zapomněl své jméno,
až mě dnes večer uvidí, jasný?
Tak bychom na tom asi měli začít pracovat.
Myslím hned.
Co nejdřív.
- Situace se změnila. - Jo.
Taky klepala popel na pult.
- Zdravím. - Dobrej.
Prosil bych to vyměnit. Děkuji.
To je pro Olivera Alstona?
Ano. Koupil to Oliver Alston.
Utrácel v tomto obchodě spoustu peněz. Nejspíš vás balil.
Víte, co se mu stalo?
Je to tak smutné.
Nosil nám kávu, když přišel do obchodu.
Nevzpomínáte si náhodou, jestli sem chodil s jiným mužem?
Byl tu občas s chlapcem, mladším. Mladším než vy.
Možná s přítelem, nevím.
Jste jeho asistent?
Jsem jeho manžel.
A Oliver tohle pro toho chlapce koupil těsně předtím, než zemřel.
Zemřel přede mnou, ne před tím přítelem.
Mám nahoře přátele, kteří by si v obchodě chtěli něco koupit,
a rád bych na to tímhle připlatil.
Kdybyste laskavě udělali výjimku.
Pokud se nechcete dívat, jak se tu pomalu přestávám ovládat.
Dobře.
Děkuju.
Moc intelektuální?
Nebo jen... intelektuální tak akorát?
Pěkně vyvážené.
Elegantní šaty.
A jsi v nich ty.
Jednoho dne, lásko, nějaký muž to tvé ledové srdce roztaví.
Bude mu na to stačit fén, to ti slibuju.
Líbí se mi ty brýle.
A ta šála. Vem si obojí. Proč ne?
Miloval jsem ten byt.
- Tys ho miloval? - Miloval jsem ho.
Po pěti měsících jste se rozešli.
Já vím. Koukni se na nás.
Vlastně na ten byt hodně myslím.
Myslíš na den, kdy jsme se nastěhovali?
- Panebože. - Co žes to našel?
Robertka domácí výroby za postelí.
- Co to bylo? Šampon... - Lahvička od parfému.
Lahvička od parfému, na kterou někdo navlékl kondom.
Na jejich obranu, ty ženské měly pověst
velmi nepořádných a zapomnětlivých prostitutek.
Povídačky.
Budeš někdy mluvit o Terranceovi?
To je ten problém. Každý chce mluvit o Terranceovi.
Já chci mluvit o sobě.
Dobře.
Mluvme o tobě.
Děkuju.
Dobře, no...
Chci se někdy svézt na tamtom.
A chci se dnes večer bavit.
Chci, aby se na mě někdo díval jakoby úplně poprvé.
Chci toho tak moc?
Ne.
Měls rád ten byt?
Vzpomínám si na večer, kdy se Soph vrátila z toho baru,
ve kterém to léto pracovala, a mezi tebou a mnou to klapalo.
Vyhráli jsme CD Eltona Johna v kvízu v hospodě přes ulici,
pouštěli si ho a otevřeli jsme všechna okna,
protože tam bylo jako v prádelně.
Všichni jsme leželi na posteli a doufali v trochu vánku.
V jednu chvíli se baskytara těch kluků dole
dokonale smísila s „This Train Don't Stop There Anymore“.
- Pamatuješ si jen pakárny. - A všichni jsme věřili,
že máme stejné halucinace z horka.
Ale neměli.
Byla to jen krásná vzpomínka v tom bytě.
To bylo, jak jsem ti polila červeným vínem
ty hrozné špičaté boty, cos pořád nosil, a tys brečel?
Trhni si.
Jak vypadám?
Jako bys za ty šaty neplatila.
Tady je.
Bonjour!
Víc francouzsky neumím.
To jsou mí přátelé Marc...
- Bonjour. - ...et Thomas.
Jen Thomas. To stačí.
- Tohle je Esme... - Ahoj.
- ...a Remi. - Bonjour!
- Bonjour!
Bonjour!
- Tak co pijeme? - Víno.
Excusez-moi.
Takže jak se všichni znáte?
Pracujeme spolu.
Já od včerejška.
Znáš ty lidi den?
Ano, ale Seb se v kanclu ptal, kdo si chce dnes večer vrznout,
tak jsem si řekl: „Proč ne? Mohla by to být zábava.“
- Chceš? - Dobře. Jo.
Dobrá.
Seb říkal, že ti zemřel manžel.
Jo.
Že byl zabit.
Jo.
Ale nebyla to vražda.
- Mého strýce zavraždili. - Panebože.
Pracoval ve stavebnictví.
Později jsme zjistili, že se zapletl s mafií.
Upálili ho zaživa.
To je mi líto.
Jo.
Musí ti chybět.
- Je to složité. - Jo.
Taková je láska.
Máte vybráno?
Ano, chci maso.
Mám hodně silný názor, víš?
A nebudu se za to omlouvat.
Nemůžu být dál podřízená.
Musím vzít život do vlastních rukou, chápeš?
Co to dělá?
Musíš dělat to, co ti uvnitř dělá dobře.
- Přesně. - A to víš jen ty.
To vím jen já.
Dobře. Tak jo.
Teoreticky ano,
ale teď už jsem chtěl mít vlastní galerii. I to je život.
Někdy děláš, co nechceš, aby ses dostal, kam chceš.
Ne. Ty to nechápeš.
Nechápe to, nebo ty nejsi ochotná mu naslouchat?
Říká ten, co pracoval pro svého manžela.
Odmítám mít špatný pocit z toho, že jsem pracoval se svým manželem.
Kariéra Lily Kayneové by neexistovala,
nebýt mých ilustrací, takže...
Lidi, zabíjela bych pro to, co máte vy.
Připusťte to.
Kdo je objednal?
- Dobrá. - To ty.
- Sem s nimi. - Přesně to potřebuješ.
Dobře.
Na to, co vám dělá vnitřně dobře.
Zjistíš, jaká jsem dobrá zpěvačka.
Nemůžu se dočkat.
Úžasná.
Jo?
No, jsou dvě ráno...
což znamená, že dnes před rokem můj manžel oficiálně zemřel.
Na takového puntičkáře po sobě nechal pěkný binec.
Tohle je pro něj.
A pro tebe.
A pro ni.
Věřte tomu nebo ne, já na zázraky už nevěřím.
A nevěřil jsem jim nikdy, když se zamyslím.
Všemu, co jsem řekl v písních, v té bombastické próze, co jste kupovali.
Skutečnost je jen černobílá. Ty sentimentální věci, co jsem psal,
pro mě nikdy moc neznamenaly.
- Býval jsem hlavní expres. - Být hlavní expres.
- Samá pára a houkání západním směrem. - Samá pára a houkání západním směrem.
- Sbíral svou bolest od dveří ke dveřím. - Sbíral svou bolest od dveří ke dveřím.
- Jel po zápletce. - Jel po zápletce.
- Výheň žhla přesčas. - Výheň žhla přesčas.
- Ale tento vlak... - Tento vlak nestaví.
Nestaví.
- Tento vlak nestaví. - Tento vlak nestaví.
- Tento vlak tam nestaví... - Tento vlak tam už nestaví.
Nestaví.
Máš modrý jazyk.
Pití bylo modré.
Teď mi dochází, jak se to musí jevit tomu, koho jsem potkal jen jednou.
Normálně takový nejsem.
Až na to, že mi strkáš svůj modrý jazyk do krku
a tlučeš mi hlavou o zeď...
nejsi tak špatný.
Nevím, co to bylo.
Přišlo mi to sexy. Udělat to mi přišlo sexy.
Nedopřeješ svému jazyku trochu vzduchu?
Jo.
Dej mi vteřinu.
Je ti dobře?
Ne.
- Hej. - Jo?
Kam jdeš?
Jdu se projít.
Ne, posaď se.
Ne. Hned se vrátím.
Hned jsem zpátky. Bav se.
Tak pojď.
Myslel jsem, že se mi neozveš.
Já si myslel totéž.
Ale věci se mění.
- Co se změnilo pro tebe? - Hodně.
Asi jsem se cítil... osamělý.
Nevím, jestli to nezní hrubě, říct ti to.
Proč je to hrubé?
No, mám pocit, že bych se možná urazil,
kdyby se se mnou někdo chtěl sejít jen proto,
že se cítí osamělý a chce společnost.
Jako by důvod pro setkání nebyl...
dost romantický, jen praktický.
A co je na tom špatného?
Byl jsi osamělý, myslel jsi na mě. Podle mě to romantické je.
Dnes všichni potřebují předvádět,
jak moc jim na sobě navzájem záleží.
Hodně lidí je nejistých.
Jako že si nejsi moc jistý,
aniž bys byl arogantní, což je velmi těžké.
Myslím, že arogantní lidé si musí něco dokazovat.
Nedokazujeme všichni někomu něco?
Jo, jistě. Jen bych to radši říkal na rovinu.
Podle mě by spousta lidí ráda říkala spoustu věcí na rovinu.
Ale upřímnost se prostě... z moc lidí neřine.
Měla by.
Ten recept nezměnili 65 let.
Jak se teď cítíš?
Jsem v pořádku.
Kdyby přišel číšník a zeptal se, co říkáš té polévce,
a ty bys řekl „v pořádku“,
požádali by tě, abys odešel.
Ne, nejspíš by se nás zeptali,
proč jíme na rande francouzskou cibulačku.
Tohle je rande?
Nevím, řekni mi to ty.
Vypadáš jako velmi transparentní člověk.
Co to znamená?
Že se zdá, že moc nelžeš.
Nevím. Snažím se nelhat.
Já lžu už dlouho.
Spoustě lidí.
A opravdu mě to tíží.
Jako bych... plaval v šatech a nemohl je svléct.
Mě přestala bavit práce, ale dělám ji dál, protože ji dobře platí.
A je mi z toho zle.
Ale ne natolik, abych odešel.
Z čehož je mi zle ještě víc.
- Měl bys té práce nechat. - Ano.
Co to děláš?
Snažím se ti svléct šaty.
Právě jsem ti řekl něco pravdivého.
Teď je řada na tobě, abys mi řekl něco, co není lež.
Pokusím se tě nesoudit.
Mám pocit, že jsem opustil mámu, když jsem potkal svého manžela.
Jako bych dal přednost rozptýlení před... vyrovnáním se o samotě s její smrtí.
Nenašel jsem si čas na truchlení
nebo...
na smíření se s tím, že je pryč.
Neudělal jsem to.
Odmítl jsem to.
Přestal jsem malovat. Vyhýbal jsem se tomu, co mi ji připomínalo, i když...
připomínat si ji je jediné, co chci.
A mám pocit... že s Oliverem dělám totéž.
Souhlasil jsem s otevřeným manželstvím...
ze strachu, ne na základě důvěry.
Požádal o to,
a představa, že mu dám důvod, aby odešel,
byla děsivější než udržet ho šťastným. Tak jsem to udělal.
Existovala pravidla. Pracovní cesty, jednou a dost.
Nechci o tom slyšet.
On ta pravidla porušoval.
A já...
Cítím, že jsem radši naštvaný,
abych nevnímal, jak moc mi chybí.
Vše, co chci, je, moci se s ním o to pohádat.
Měl bys zase začít malovat. Myslím.
Taky mi bylo řečeno, že jsem za hranou.
Tohle je hrozná hra.
- Škoda že je tvé město tak ošklivé. - Já vím.
- Jo. Je to fakt problém. - Já vím. Jo.
Asi se odstěhuju.
Co to děláme?
Překvapení.
- Jen počkej. - Dobře.
Merci.
Už jsi tu někdy byl?
Ne, nebyl. Vždycky jsem chtěl, ale...
Merci.
LEKNÍNY OD CLAUDA MONETA
Monet přišel o ženu a dva syny.
A když maloval tohle, ztrácel zrak.
Stojíme v domě ztrát.
On vítězí.
Takto se někdo rozhodl vzpomínat na to, co miloval.
Dost výjimečné, ne?
Je to úžasné.
Představ si, že bys dokázal tohle.
Máš na to.
Já... Ne, to nedokážu.
Tohle ne, protože už je to namalované.
Dost úspěšně.
Ale něco udělat můžeš.
Jsi ke mně moc milý.
Záměrně.
Je mi líto tvého manžela.
A tvé mámy.
Haló?
- Kde jste byli? - Kdes byl ty?
Klid, Thomasi, ano?
Kam jsi šel?
Na procházku. Proč? Co se děje?
Na dlouhou.
Jo, byla to dlouhá procházka. V čem je problém?
Musel jsem za všechny zaplatit karaoke.
Dobrá, to ti samozřejmě zaplatím.
O to nejde.
Tedy jde, a ano, zaplatíš.
Řekls, že se vrátíš, a nevrátil ses.
Sophie na konci večera ani nemohla mluvit.
- A? - A zatímco jsem platil 1500 eur
za účty všech, odešla a celý večer nebrala telefon.
Víš, že jsem ho nechala v baru.
Dobrá... Nechápu, kam tím míříš.
Odešla s chlapem, kterého nikdo z nás nezná.
Tys byl pryč. Možná jsem si vzal prášek nebo byl trochu opilý,
ale když se mi po něčem takovém
neozývá naše nejlepší kámoška, vyděsí mě to.
Dobře. To dává smysl.
Ale mohl sis vzít domů toho mladíčka
a mít to tady celé jen pro sebe.
- My byli evidentně v pohodě. - Jo?
Soph, neřekneš mu, kdes včera v noci skončila?
Haló!
Mrzí mě to, Thomasi, jasný? Vážím si tě. Můžeme jít dál?
Soph sebrala policie.
Našli ji spící poblíž autobusové zastávky půl hodiny za městem.
Takže zatímco jsi podřimoval, já byl s ní a řešil to.
Jsi v pořádku?
Ano.
Jsem tady, ne?
Fakt nevím, odkdy jsem na tomhle blbým výletě jediný přítel.
- Dobře. - Ježíši.
Thomasi, mrzí mě, že sis tím musel projít.
Pořád jsi na drogách?
Já... se jen snažím.
Jak to že je po smrti tvého manžela z tebe ještě rozmazlenější spratek?
Haló?
Já... Omlouvám se.
Asi jsem si spletl byt.
Tak jak to, že jste si odemkl?
Promiňte, nenapadlo mě, že tu někdo je.
Co se to sakra děje? Kdo jste?
Jsem Luca.
Chcete jim to říct, nebo mám já?
Oliver poznal někoho jiného.
- Co tím myslíš? - Tohle.
Počkej. Oliver dal tomuhle klukovi klíče k tvému bytu?
- Neznal jsem vás. - Není to náš byt.
Je Oliverův.
A váš, předpokládám?
Ne.
Zjistil jsem tohle všechno teprve nedávno
a mám-li být upřímný,
bylo to všechno až příliš ubohé.
Ale potřeboval jsem to tady vidět, než se toho zbavím, a...
Chtěl jsem pro vás udělat něco hezkého...
Ubohé je to lhaní, Marcu.
- Thomasi. - Já tu nemám být.
Chci to dokončit.
Dokážeš něco udělat sám?
Musíš nás sem táhnout, abychom ti dělali společnost,
zatímco zkoumáš dvojí život svého manžela?
Četl jsem Oliverovo přání.
Psal, že potkal někoho jiného. Zhroutil jsem se. Rozhodl jsem se špatně.
Vážně chci s vámi trávit čas. Tohle nikdy nemělo být...
- Takhle to nebylo. - To ti napsal v tom přání?
Tvářil ses, jako bys tu už někdy byl.
Thomasi, je to jako bolest přímo tady.
Co?
Ztráta.
Je jako malý vřed, který nikdy nezmizí.
A ty vymýšlíš způsoby,
jak to vytěsnit z hlavy, abys ho tolik necítil.
Ale ano, někdy ztratíš ze zřetele,
co se kolem tebe děje, protože prostě...
Chceš jen dýchat jako předtím.
Takže... jo, zvoral jsem to.
A mrzí mě, že jsem rozmazlený spratek. Snažím se jen vymyslet,
jak žít s faktem, že můj manžel zemřel...
a nechal mě...
vrátit se k tomuhle. Tomuhle.
Lituju...
že se s tím musíš potýkat, ale já mám taky právo na city.
Asi byste měl jít.
Dnes večer nemám kam.
Nemůžu tu zůstat, než aspoň vymyslím, kam jít?
Můžu počkat v koupelně.
Bože, nebude se schovávat v koupelně.
Pardon, copak tu nežijete?
Žiju v Berlíně.
Tak jak jste se seznámil s mým manželem? Jestli je další byt v Berlíně...
Žiju v Berlíně, ale v Paříži hodně tančím.
Vyhrál jsem Oliverovo umělecké stipendium.
Loni jsem tady účinkoval
a Oliver se po představení přišel představit do zákulisí.
Jo, nepochybně.
Zůstali jsme v kontaktu a pak jsme prostě...
Kam půjdete?
Tady zůstat nemůže.
- Nemá kam jít, Marcu. - Já vím. Já...
Já v téhle situaci nejsem ten zlý.
Má tu snad zůstat s námi?
Můžu pomoct?
Ne.
Mohla bys toho uvnitř nechat, prosím?
Omlouvám se, ale atmosféra v téhle místnosti mě dusí.
Dáš mi šluka?
Vem si to.
Nevadí?
Cigareta u večeře? Já nevěděl, že jsem se vzbudil v roce 1988.
Omlouvám se... Ani nevím, co to je.
Promiňte, všichni. Zvorala jsem to.
Neměl by někdo před jídlem něco říct?
Vážně si myslím, že by se Pán k tomu jídlu neměl přibližovat, Thomasi.
Myslím, že mluvil o Oliverovi.
Jasně. Promiňte.
Omlouvám se.
Promiň.
To je dobrý.
Marcu, sakra.
Dovolíš, aby to pro mě nebylo dobrý?
Ať to prostě není dobrý.
Omlouvám se, že jsem zkazila dnešní večer.
Protože když to neudělám, přejdeme to jako vždycky.
Thomasi, promiň mi včerejší večer.
Omlouvám se, že jsem ignorovala tvé city.
A moc mě mrzí, že jsem tě vyděsila.
Vás neznám, ale omlouvám se, že jste to musel poslouchat.
Marcu, promiň.
Právě teď bychom měli někde tančit.
On by si to tak přál.
Vím, že ti Oliver provedl něco nepěkného,
ale musíš vědět, že tě moc miloval.
Tak dlouho.
Je mi líto, že už tu není.
A chybí mi.
Do háje.
Očekával od nás víc.
Na tu zatracenou bolest.
Vy taky. No tak.
Terrance mě opustil.
Patří mi to.
Musím na vzduch.
Fajn, jsme na ruském kole. Můžeš nám říct, co se děje?
Proboha, Thomasi, ty nepřestaneš.
Terrance už nebavilo čekat, až se sakra probudím.
Nezazlívám mu to.
Je mě dost.
Celou dobu jsem si myslela, že Terrance je pro mě moc opatrný.
Ale nebyl.
Byl bezpečí.
A to je něco, co jsem nechápala.
Protože je mě dost.
Je mi 35, měla jsem hodného, milujícího muže, a vybrala jsem si zastávku autobusu.
Jestli ti to pomůže cítit se líp,
myslím, že život se vymyká z ruky každému.
Tak jo. S tím nesouhlasím.
Podle mě lidé můžou mít věci pod kontrolou
a žít, aby to nebyl totální průšvih.
A být k lidem laskaví a velkorysí,
chtít pro ně dobro.
Podle mě je to výmluva.
Brání vám uvědomit si, že vaše chování lidi zraňuje.
Víš, když jsem chtěla pravdu...
Takže tohle je proto, že jsem včera odešel brzy?
Ne, je to věc širšího záběru.
A co je ten širší záběr?
To...
Co je ten širší záběr, Thomasi?
Žádný není, jasný? Můžeme toho nechat?
Proč to vždycky vyhrotíš, když tě zklame?
Proč jenom on?
Lidé pociťují věci, které jsou nepříjemné, Thomasi.
To se stává.
Blbý, ale děje se to.
To je v pořádku.
Nikdy to nejsem já.
A nevím proč.
Nejen s tebou, nikdy to nejsem já.
Nikdy to nejsem já.
Jako by to lidi ze mě cítili.
Mohlo by to pro nás být tak snadné.
Já vím.
Ale nebylo.
A nemůžeš za to ty.
Ale my.
Myslím, že potřebuju jet domů, a měli bychom se chvíli nevídat.
- Cože? - Nechci,
aby z toho bylo drama na ruském kole v Paříži.
Máš pravdu, lidem se život vymyká z rukou.
Ale myslím, že se pro vlastní dobro...
musíme víc snažit.
Ne.
- Ne. - Co? Ještě jednou?
- Pojedem znova. - Ne.
Možná nás nechává projet.
Do háje.
Takže v kolik plánuješ odjet?
Vlak jezdí každou hodinu, takže kdykoli budu moct.
Pojedu s tebou.
Musím doma něco zařídit. Pokud nechceš, abych zůstala.
Ne, to je dobrý. Dělej, co musíš.
Myslím, že to vezmu.
Dobře.
Nashle zpátky v Londýně.
- Dám ti vědět, až dojedem domů. - Dobře.
Miluju tě.
À plus tard.
To mě včera večer naučil Sebastian, když jsem s pláčem odcházela.
Podívejte se naposled na tuhle sexy průšvihářku, přátelé.
Sloužila nám dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
Pojď dál.
Mám se zout?
- Ne. - Dobře.
Takže...
No...
Všechno vyšlo najevo a mí přátelé se vracejí domů.
Šlo to dobře?
Opravdu dobře. Jo.
To mě mrzí.
Asi to bylo nevyhnutelné.
Je to spousta lásky
a nemístného smutku.
Právě jsi popsal půl Paříže.
Ahoj.
Koupil ti dárek k Vánocům.
Vrátil jsem ho.
Mrzí mě to.
Moc tě miloval.
Ani nevím, co jsme dělali.
Nechtěl tě opustit.
Nechtěl zrušit své manželství.
Chtěl si o tom s tebou promluvit, právě jsme...
Naše manželství.
Ano, omlouvám se.
Věděl jsem, že to za to nestojí.
Víš...
Nikdy jsem nepotkal nikoho, kdo by byl na mě tak zvědavý.
Zajímal se o každého. A o všechno.
Proto být tím, kdo ho zaujal, byl tak hezký pocit.
Chybí mi to.
Moc.
- Takže jsi tu bydlel, nebo... - Ne.
Ne, právě ho dostal. Kvůli práci, myslím.
A takhle to nebylo.
Nezazlívám ti, žes k mému manželovi něco cítil.
Je těžké nic necítit.
Objetí by mohlo být přehnané, víš.
Jo. Chápu.
Volal realitní makléř,
že chtějí dát dům v Londýně příští týden na seznam.
Dobře.
Nevadí vám to?
Ne.
Ten dům není můj. Vždycky byl jeho.
Mám pocit, že se vám ten nápad moc nelíbí.
Na mém názoru nezáleží.
Spravujete mi finance,
prodávám dům, váš názor je důležitý.
Doufám, že neutečete.
Myslím od něj.
Tento měsíc je to 12 let, co mi zemřela žena.
Utekla jsem.
Od ní.
Od nás.
Fyziologie má chytrý způsob jak nás chránit
před tím, co pro své tělo považujeme za hrozbu.
Proto čím víc se uzavíráme...
tím míň cítíme.
Tenkrát mi to pomohlo. Posunula jsem se. Vrátila se do školy.
Studovala jsem finance.
Vybudovala úspěšnou firmu.
Mám pěkný dům.
Hezké šaty.
Nikdy jsem netoužila po někom jiném.
Můžete takhle přežívat.
Dokud vám to všechno pomalu nezevšední.
A nový život, vybudovaný jako útočiště...
vám začne připadat prázdný.
Protože se ukazuje...
že vyhnete-li se smutku...
vyhnete se i lásce.
Že zpětný pohled je nepohodlí, které si navždy budete plést s nevolností.
Snažím se tu důvěru získat zpátky,
ale on to neusnadňuje.
Hraje si s tebou?
Ne.
Všechny ty city tam pořád jsou.
A říká, že si mě pořád chce vzít... nakonec.
Takže pokud se to jednoho dne stane,
potřebuje vědět, že jsem v pohodě, víš?
A já to chápu.
Je zázrak, že není nejhorší.
Panebože, biblické.
Lepší než to bylo, co?
Mluvilas s Thomasem?
Jo.
Vlastně ho mám v aplikaci.
Velký krok.
Obrovský.
Přišla nabídka na dům.
Jdi do háje.
V novém domě budeš mít připravený pokoj pro hosty.
Jestli čekáš, že za tebou budu jezdit hodinu vlakem,
tak ses zbláznil.
Potřebuju být někde jinde.
Chci sám malovat v pokoji s výhledem na oceán
jako nějaká smutná lesba v dobovém dramatu.
Bože, to ne.
Dopřej mi to, prosím.
Konec éry, co?
Obrovský.
Jsem na tebe hrdá.
Já jsem hrdý na tebe.
Ale myslím to vážně.
Budeš sem jezdit častěji než já tam.
Střízlivá a sobecká.
Panebože, to je titul pro mé paměti.
Miluju tě.
NA PRODEJ
To je pro vás.
To doufám.
Byl... krasavec, že?
Jo, bylo to skoro otravné.
Líbilo by se mu to, Marcu.
Děkuju.
Vážně.
To mě podrž.
Neuvěřitelný.
Hele!
Nádhera. Jsi génius.
- Jsem rád, že se ti líbí. - Páni, dobrá práce.
Rád vidím, že je vše při starém.
Ukaž mi prsten.
S ní není nikdy nic při starém, ale prsten je zpátky.
A na prstě.
To, že je tvoje tvář na zdi,
neznamená, že můžeš na obrazy sahat nebo si nějaké vzít domů.
Moi?
Paže pořád připažené.
Dnes večer tu pro tebe máme úžasnou perlivou vodu.
Děkuji, drahoušku.
Opravdu báječné. Skvělé.
Těší mě, žes přišel.
Vzhledem ke všem mým prosbám, abys začal zas malovat,
máš kliku, že jsem nezůstal naschvál doma.
Prý tu mám někde portrét. Bez svého písemného souhlasu?
Vítám žaloby coby vánoční dárky.
Jsi ještě lepší, než si pamatuju.
Je to jen krok.
Přivedl jsem si přítele. Snad to nevadí.
Přítele, ne partnera? Vsadil jsem na partnera.
Trhni si.
Ben.
- Rád tě poznávám, Bene. - Ahoj. Těší mě.
Dík, že jsi přišel.
- Seznamte se s Benem. - Ahoj. Jo.
- Ráda tě vidím. - Ahoj, kámo.
Viděls prsten?
- Jo, slyšel jsem o něm. - Vidíš mě?
Ano, všichni tě vidíme.
Překlad titulků: Alena Nováková