Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Keď vyrastáte v Írsku,
je to, akoby sa budúcnosť diala vždy inde.
V našom Dubline akoby nebola súčasnosť,
už vôbec nie minulosť či budúcnosť.
Skupina U2 strávila posledné dva roky vracaním sa k svojim starým songom.
V našej skupine
sme sa necítili prepojení na žiadne tradície, ktoré sme si mohli udržať.
A začínala nás zaujímať otázka:
„Ako do tohto príbehu zapadáme?“
Bono a the Edge pozvali starého priateľa na vystúpenie,
aby ich tieto prerobené songy videl zahrať po prvýkrát.
Teším sa na košíčky s arašidovým maslom.
Čo sú zač?
Nechcem sa ti dotýkať jedla.
Pozri, teraz si sa dotkol... Okej. Ďakujem.
...nastupovať. Ďakujem.
- A ako sa to voláš? - Felix.
Felix? Ja som Dave.
Tešilo ma. Chcem sa dostať do Dublinu.
Opatruj sa. Ďakujem.
Poviem vám, čo bude dnes ešte na šou úžasné.
Toto je tá najväčšia, najlepšia,
najvzrušujúcejšia a najvplyvnejšia rokenrolová kapela na svete.
Dámy a páni, opäť tu máme U2.
U2, dámy a páni.
- Ahoj, Dave. - No páni.
- Rád ťa opäť vidím. - Aj ja teba.
Ďakujem, že sa tohto môžem zúčastniť.
Dobrotivý Bože. Aké ciele ste si stanovili.
Spisovateľ, prózy aj poézie, hudobník.
Na niečo som zabudol.
Moja sebaúcta nikdy nebola nižšie.
Len ti chcem povedať.
Dvere sú už zatvorené.
Ty a ja nebudeme najlepší kamaráti.
Rád sa pozeráš do svojej minulosti?
Rád sa vo svojom veku pozeráš do minulosti?
Nie.
Okej. To sme chceli. Ďakujem veľmi pekne.
Pohovorme si o hudbe.
Roky reflexie ťa dohnali k zmene textov v niektorých piesňach.
Niektoré podľa teba nie sú hotové od začiatku.
Áno, to je pravda.
Chceli sme sa zbaviť všetkého povrchného,
čo sa automaticky vyskytne, keď si dlho na scéne.
A v izolácii počas pandémie sa z tej otázky stalo:
„Čo zostane, ak všetko ostatné zmizne?“
Kam ju vezmete?
Dobre, hej. Poďme od začiatku.
Chceš vedieť, čo som robil počas pandémie?
- Čo si robil? - Kaligrafiu.
- Naozaj? - Hej.
Ide mi.
- Fíha. - Hej.
Bono & The Edge A SORT OF HOMECOMING s Daveom Lettermanom
Postavíme most Ponad moria a pevninu
Na dnes...
Pomedzi turné, kým bol Larry zranený
a Adam natáčal umelecký film...
Vraciam sa domov
...sme s Edgeom zavolali Davida Lettermana do Dublinu, nech pokecáme o songoch.
Dva, tri, štyri.
A časť zo mňa si ich chcela znova vypočuť
akoby po prvýkrát.
Nácvik koncertu
A pýtame sa seba nervóznu otázku:
„Majú tieto piesne nejaký význam,
ak ich zbavíme ich sily typickej pre rockovú kapelu U2?“
Počkajte.
Technicky je slabšia.
Bez Adama a Larryho
Bonovi a Edgeovi pomáhajú hudobníci, kamaráti a študenti z Dublinu.
Okej.
Neviem, kde to zdvihneme. Skúsime to?
Žiadni oni nie sú
Bum!
Len na malé zdvihnutie.
Žiadni oni nie sú
Pardon.
A ide to.
Žiadni oni nie sú
Sme len my
Arpeggiator.
Ak by si po strunách len zľahka prešiel.
Nádhera.
Žiadni oni nie sú
A keď všetko tíchne...
Sme len my
Len ja a ty
Sme len my
Ja a ty
Žiadni oni nie sú
A vy všetci, keď na konci spievate,
spravte z toho až akúsi auru.
Sme len my
Výborne.
Aký priestor!
Znie to naozaj krásne
a podarilo sa nám do Dublinu nalákať jeho výsosť Davea.
Kde... Kde je Dave?
Došľaka! Ešte žijú.
- Och, David Letterman! - David.
- Nazdar, páni. - Dobrý.
Zdravím.
- Dobrý deň, darí sa? - Nazdar.
A čo toto?
- Ó, hej. Fíha. - Fíha.
- Ste tu prvýkrát? - Prvýkrát v Dubline.
Prvýkrát som mimo domu.
Povedz nám viac o tomto podniku.
Reggae obchod InDub.
- Jediný reggae obchod v Írsku. - Jediný?
Hej, jediný v Írsku.
Mám záujem o bochník syra.
Nikdy som nekúpil celý bochník syra.
Rád by som kúpil dve čiapky pre kamarátov.
- Dobre. - Ich hlavy sú...
Jedna je takáto a druhá takáto.
Pomôže niekto starcovi odniesť bochník syra?
Všetkých vás vítam na sprievodnej vychádzke o U2.
Sú určité kapely, ktoré keď počúvam,
mi evokujú život ulice.
A Dublin a U2 sú hlboko prepojení.
V októbri 1977 hrala skvelá britská punková kapela The Clash dve predstavenia...
The CLASH V DUBLINE
...v skúškovej miestnosti Trinity College v Dubline.
A medzi divákmi bol aj mladý a vnímavý Bono.
Keď videl, ako The Clash spievajú tieto nahnevané songy,
bol to preňho okamih precitnutia.
Neskôr, keď je z nich snáď tá najväčšia kapela na svete,
nikdy nezabudnú na túto stránku Dublinu
a čo všetko pre nich spravila.
Vraj budete podávať aj teplé jedlo.
Poďme späť.
Je to presne to, čo nechceš.
Aké veľké decká ste boli, keď ste sa dali dokopy a...
V roku 1976 som mal 15.
Pätnásť?
Tam.
Ako jedenásťročný som rok chodil na tú školu.
Vyhodili ma odtiaľ.
Keby niet ich, tohto tu by som nestretol.
- Vážne? - To je pravda.
Povedzte mi, aký vzťah máte s kapelou.
Kedy sa začal?
Vo februári 1982.
FOTOGRAF
- Zblížili ste sa? - Celkom dosť.
Nech vám do tváre trochu svieti slnko.
Hej, ty a tvoje tiene, čo?
Ale ste súčasťou rodiny.
Videli ste, ako sa počas rokov zmenili?
Stále sú to tí istí ľudia. To musím povedať.
- K sebe. - Okej, the Edge.
Toto je tvoja fotka do kalendára.
V pondelok ráno
Osemnásť rokov úsvitu
Povedal som: „Ešte koľko?“
Hovorím: „Ešte koľko?“
Bolo to jedno...
Skupina sa asi zrodila z kultúry konkrétnej strednej školy v konkrétny čas.
Bol som šťastný
Všeobecná stredná škola Mount Temple
Bol to sociálny experiment našej krajiny.
Nezohľadňovali sa spoločenská trieda, náboženstvo,
a pre mňa najpodstatnejšie: boli tu aj chlapci aj dievčatá.
Chlapci a dievčatá Chodia do školy
Ročník 1978 Všeobecná škola Mount Temple
A dievčatá môžu stvoriť deti
Hoci nie ako toto
Medzi kamarátmi sme si vytvorili vlastnú kultúru.
Volali sme sa Lypton Village.
Už neviem prečo.
A v Lypton Village sme mali všetci nezvyčajné prezývky.
Odtiaľ som „the Edge“.
Bono tu získal meno „Bono Vox z O'Connellovej ulice“.
- Ten obchod s načúvacími prístrojmi? - Hej.
Bol to akýsi vzdor voči konzervatívnej spoločnosti, v ktorej sme sa nachádzali.
- Tu máme the Edgea. - Hej.
Bona.
Tu je Adam.
A tu je Larry.
Keď spoznáš ich mená z Village,
pochopíš, prečo ich nepoužívajú.
Larry bol... Bol známy ako „The Jam Jar“.
Ako pohár od džemu?
Adam bol „Mrs. Burns“, čiže „Pani Burnsová“.
Basgitarista sa volá „Mrs. Burns“.
Hej.
Máme zápal, máme dušu
Bratia a ja sme sa vymkli spod kontroly
Nemali sme žiadne ambície,
len sme sa chceli v sobotu poobede zabávať.
Ale potom, je zvláštne, že keď sme začali spolu hrávať,
najprv úplne strašne,
rozpoznali sme akúsi chémiu.
Volali ma „Hlupák“.
Hej.
David Letterman „Hlupák“
Naposledy sme sa videli niekedy po roku 2000.
Hej, vtedy. Vystupovali sme.
SPEVÁK, SKLADATEĽ
Naši ďalší hostia sú talentovaní hudobníci
z filmu Once...
Vtedy sme si asi nepovedali nič iné,
len tu je a ďakujem a dobrú noc.
Strčil si hlavu do miestnosti. Rýchlo sme sa pozdravili.
Bol to veľký okamih.
Okrem toho nám povedali: „Vyhýbajte sa Daveovi.“
- A nepozerajte sa mi do očí. - Presne tak.
Ahoj, Glen. Znie to krásne. Pardon.
A máš prekrásne oči.
Ďakujem, David.
Povedz, kde to sme.
Sme v Dubline. Teda, v Greystones.
Sme na južnom konci „od odchýlenia brehu po záhyb zálivu“.
Ak citujeme Joycea. Sme v... Hej.
Nie si tu ani minútu a cituješ Joycea.
Dobrotivý Bože.
Musím ťa predsa ohúriť, aký som Ír.
Pohovorme si o tvojich kamošoch z U2.
Hej, Nuž, poznám ich celý život.
Ako desaťročného ma strýko vzal na koncert Police,
ale predskokanom bolo U2.
- Božemôj. - Hej.
A všetci, celé...
Chlapík vyšiel na pódium a bol ako posadnutý.
Všetci vraveli: „To bol kto?“
A boli Íri. Boli z Dublinu.
Boli z toho istého mesta čo ja.
A tak sme sa stali posadnutí.
Neznelo to ako nič iné.
SPISOVATEĽ, NOVINÁR
Nielen v Írsku, ale ani ako nič z Ameriky či Británie.
U2 bolo niečo úplne iné.
Bol som vonku, keď si povedala
Keď si povedala, že ma potrebuješ
Takže nielen v Amerike, ale na celom svete.
Prečo ľudia na túto hudbu tak emotívne reagujú?
Keď si počul v rádiu po prvýkrát „I Will Follow“,
vtedy, keď všetka hudba ukazovala,
ako je proti všetkému,
v U2 sa snažili vyjadriť niečo so silou úprimnosti.
Vo svojej hudbe mali cieľ a úprimnosť,
ktoré sa dali ľahko odmyslieť.
Lebo Bono bol... Prenikal čímsi úprimným.
Prečo, ó, prečo?
Prvý album sme nahrali asi... Mohol som mať 18.
Boli sme decká, keď sme na ňom začali robiť.
Mali ste nejakú víziu o svojej budúcnosti,
alebo ste šli zo dňa na deň, z týždňa na týždeň?
Celé to bolo o našich koncertoch a divákoch naživo,
čo nám dodávalo neustálu motiváciu byť úspešnejší a ísť ďalej.
Všetko sa po ňom zmenilo.
U2 prerazilo medzi konkurenciou.
Hocaké kapely, čo sa zjavili, keď prišlo U2: bum.
Hľadel som von z okna Bol som stratený
Nikto si nemyslel, že z U2 bude taká kapela.
Boli celkom čudní a...
Ale niečo mali, akúsi...
Vo svojich piesňach mali posolstvo.
Ďakujem. Boh vám žehnaj.
Nepôjdete zajtra na koncert U2?
Neplatí sa vstupné.
Hej.
Poznáte U2?
- Áno. - Videli ste ich niekedy naživo?
Naživo nie, predstavte si.
- Majú tu vystúpenie. - Hej.
- Zajtra večer. - Hej.
Mali by ste prísť.
Spomeňte ma pri dverách a pustia vás.
Len povedzte: „Dave ma pozval.“
Hej. Rád. Bude mi potešením.
Hej, mali by... Bože, mali by ste prísť. Áno.
Moja práca tu je dokonaná.
Ale myslím, že je zaujímavé, že teraz...
Vracajú sa späť k svojim začiatkom.
Vaša najväčšia konkurencia je chcieť byť za vodou.
Je fajn, ak predáte 20 miliónov albumov,
alebo koľko to má byť.
PRODUCENT A SPOLUPRACOVNÍK OD 1983
A viete, ako také niečo znie.
Ale povedať: „Nie, zmeníme to.
A prenesieme si k nám aj obecenstvo.“
Ako sa tu rozospievaš, the Edge?
Skúsim hádať.
Váš najväčší nepriateľ je strach z pohybu vpred.
Tieto vám ale nepovedia, kam máte ísť.
My na to prídeme.
Nebojte sa.
Toto je ale deň, nie?
Paráda.
Hej. Prvýkrát ich uvidíme naživo.
- Krásne miesto. - Áno.
- Úžasné. - Hej.
Je všetko, čo robíte, stále v tvojej komfortnej zóne?
Výnimočne.
Hej, len výnimočne som v zóne komfortu.
A pre skupinu to asi bolo ťažké,
lebo ani ich v nej nenechám.
Hudba a skladanie sú pre mňa ako operácia srdca.
Ó, to nie.
Ďakujem veľmi pekne.
Ďakujem.
Neviem, či úplne rozumiete, čo nás dnes čaká.
Ale tomuto zážitku sa veľmi potešíte.
Ste pripravení?
Bono a the Edge.
Áno!
Svetla sa stlmia
Je tma
Džungľa je tvoja hlava Srdcu nerozkážeš
Pocit silnejší Než myšlienka
Oči máš otvorené
A aj keď sa tvoja duša Nedá kúpiť
Tvoja myseľ môže putovať
Zdravím, zdravím
Hola!
Sme na mieste zvanom Vertigo
Dónde está?
Je to všetko Čo som nechcel vedieť
Dávaš mi niečo Čo môžem cítiť
Áno!
Noc je plná dier
Keď strely trhajú oblohu Ako atrament so zlatom
Ligocú sa, keď chlapci Hrajú rokenrol
Vedia, že nevedia tancovať
Aspoň to vedia
Neznesiem bíty
Pýtam si účet
Dievča s krvavými nechtami S Ježišom okolo krku
Vlní sa do hudby
Zdravím, zdravím
Hola!
Hej, miesto zvané Vertigo
Dónde está?
Je to všetko, čo som nechcel vedieť
Dávaš mi niečo, čo môžem cítiť
Cítiť
Dime con quién andas Y te diré quién eres
Entendemos?
Ó, áno
Toto všetko
Toto všetko môže byť tvoje
Toto všetko
Toto všetko môže byť tvoje
Daj mi, po čom túžim A nikto sa nezraní
Zdravím, zdravím
Hola!
Sme na mieste zvanom Vertigo
Dónde está?
Je to všetko, čo som nechcel vedieť
Ale dávaš mi niečo
Cítim, ako ma tvoja láska učí
Ako, ako
Tvoja láska ma učí, ako
Ako sa klaňať
Klaňať
Áno, áno
Zrodenie skupiny je vždy spájané s náboženským, kresťanským vplyvom.
To znie neobvykle.
Keď to porovnáš so Spojenými štátmi a rokenrolom,
tamtie decká fajčili trávu v garáži a chceli stretávať dievčatá.
K tomu sa dostaneme.
Je to kvôli Írsku?
Mal by som ti nakresliť mapu.
Okej, takže...
Momentík, nech ti nakreslím aspoň zhruba Írsko.
Okej, to je v pohode.
Bývame na ostrovčeku v Severnom mori,
kde nás trápi zlé počasie a nepríjemní susedia.
A v krajine Severného Írska...
Severné Írsko UK
...je severných protestantov viac ako katolíkov.
Ako tá hranica vznikla?
V našej vojne o nezávislosť.
Komu v nej nefandím?
Chcem niekomu nefandiť.
Som súčasťou veľkého rozporu.
Chcem nefandiť... Mám nefandiť Britom?
- Nie. - Okej.
Koho nemáš rád, toho ani ja.
Takže hlavným rozdielom regiónov je stále náboženstvo?
No áno.
VSTUPUJETE DO SLOBODNÉHO DERRY
Ako decká sme boli priamo v epicentre Nepokojov.
Britské jednotky privolané na vyriešenie konfliktu zabili 13 katolíkov.
Keď sme vytvárali skupinu, každý deň sa niečo dialo.
ÚSTUP JEDNOTIEK
Hľadali sme spôsob, ako vyjadriť svoju vieru,
ale nie úplne očividným spôsobom.
A v neskorších 70. rokoch bolo v Írsku hnutie zvané
Oživenie charizmy.
A stretli sme pár pobožných ľudí.
Nevlastnili takmer nič.
Žili veľmi striedme životy.
Boli pre nás celkom punkrockoví.
A prijali nás takých, akí sme boli.
Ale čoskoro sa z nich stala akoby normálna cirkev.
A niekedy vtedy za nami prišli z ich vedenia a povedali:
„Mali by ste spievať len náboženské veci, nie tento rokenrol.“
Museli sme sa vzdať hudby,
lebo si títo ľudia mysleli, že je rokenrol nanič.
A že skutočná práca je náprava zničeného sveta.
A Edge bol v akejsi...
Hej, agónii.
Vzal si to tak veľmi k srdcu, že takmer s kapelou skončil.
Hej.
Lebo ak máme byť užitoční cez hudbu, tak potom čo...
Ako to bude vyzerať?
Pár týždňov som sa snažil prísť na to, čo mi prišlo správne.
Stále nás to trápilo,
keď sa zjavila odpoveď vo forme
piesne, s ktorou začal Edge.
A jedného dňa sa ten hnev zo mňa vylial.
Frustrácia z toho, že nebudem môcť skladať,
alebo či mám byť v rokenrolovej kapele.
Čo ma v budúcnosti čaká.
Koľko si mal vtedy rokov?
Asi 21.
Neverím dnešným správam
Neviem zatvoriť oči A zbaviť sa ich
Bola to alchýmia.
Sledoval som ju. Stál som rovno pri nej.
Videl som, ako sa vnútorný hnev transformoval do externého.
Ako dlho? Ako dlho túto pieseň ešte musíme spievať?
Ako dlho? Ako dlho?
Dnes večer Budeme ako jeden
Dnes večer
A mal som pocit: „Fúha. Kvôli tomuto som v kapele.“
- Hej. - „Preto som tu v nej s ním.“
- Vďaka tej piesni „Sunday Bloody Sunday“... - Hej.
...mohla naša hudba znamenať niečo viac.
Videli sme vystúpenie U2 v Red Rocks na RTÉ.
Ó, áno.
Už od prvého okamihu bolo jasné, že chcú ísť do stratosféry.
Zakričte!
Je tu chlapík spievajúci o katolíkoch a protestantoch
zo severu Írska, v Amerike.
U2 vyrazili do sveta a povedali o nás miliónom Američanov.
A mohli sme si to pozrieť v telke a boli sme hotoví.
Spievajte: „Už dosť“
- Už dosť - Už dosť
Už dosť Utri si slzy
Utri si svoje slzy
Utri si svoje krvavé slzy Nedeľa, krvavá nedeľa
Utri si svoje slzy
- Lebo sa z toho stala hymna... - Hej.
...hymna zúfalstva a túžby...
Nedeľa, krvavá nedeľa
Iba to samotné vyjadrenie, hoci je depresívne,
dodáva ľuďom veľa odvahy a útechu.
Je mi z toho zle
Momentálne máme v Írsku mier.
Neviem, ako to bude v budúcnosti,
ale snáď sa ešte počas môjho života zbavíme hranice,
lebo je hlúpe, aby mal takýto malý ostrov hranicu.
A sever a juh sa snáď budú viac rešpektovať.
To by bolo pekné.
Než sa z toho stalo kino, bola to súčasť nemocnice Rotunda. Táto miestnosť.
Narodil som sa tu. To hej.
Brendan Behan povedal:
„Ak ste sa nenarodili v Rotunde, nie ste skutočný Dublinčan.“
Takže nech sa páči.
Túto ďalšiu pieseň sme napísali ako prvú o Dubline.
V 70. rokoch to bol iný Dublin ako dnes.
Bola to iná krajina.
Veľmi zlá.
A pieseň sme nazvali „Bad“.
Ak sa otočím a obrátim preč
Ak sa znovu roztrhnem na dvoch
Ak by som mohol Vieš, že by som to spravil
Ak by som mohol
Spravil by som to
Nechaj tak
Vzdaj sa
Toto je pieseň vzdania sa
Mohlo by sa niečo z tohto stať inde ako v Dubline?
Nielen preto, že ste sa spoznali, ale pre Dublin.
Boli sme tu, keď sa prešlo z čiernobielych televízorov na farebné.
SESTRY ZA SPRAVODLIVOSŤ
Ak by sa dalo zahodiť Záchranné lano vetru
REFERENDUM SEVERNÉHO ÍRSKA
Krajina sa snažila nájsť svoju identitu.
Kto sme?
Kupujeme tento mýtus, čo nám predávajú?
Alebo budeme niečo výnimočnejšie?
Na svetlo
A toto mali všetci 4 členovia skupiny spoločné s touto krajinou.
Môžeš mať všetko Len ak
Ak sa všetkého vzdáš
Môžeš mať všetko Len ak
Ak sa všetkého vzdáš
Aby som sa toho vzdal
A nevyparil sa
Aby som sa toho vzdal
A nevyparil sa
Som prebratý
Prebratý
Nespím
Ó, nie
Nespím
Ó, nie
Vidíte? Nemýlil som sa. Máme krásny večer.
Mimochodom, viete, kto dnes vystupuje na štadióne Croke Park?
Adam a Larry.
Hej. Vraj sú super.
- To je fajn. - Určite.
Spýtam sa vás niečo o skladaní piesní.
Keď ju skladáte a máte:
Hú, hú Hú, hú
To kto na to prišiel?
Lebo vravím, je to krásne, ale kto povie: „A teraz treba toto.“
Hú, hú
Radi sa pýtame dôležité otázky, tak sme začali s „kto“.
Uhm.
A dostali sme sa k „prečo“.
- „Prečo, prečo“ si vypočujeme neskôr? - Hej.
A bude aj „kedy“.
To je celá noc, však, vážení?
Vraciame sa k „prečo“ od U2, musíme ostať pri „prečo“.
A myslím, že kapela je v tom zajedno.
Hej, chceli zabávať, ale nielen zabávať.
Chceli robiť niečo veľké.
Niečo, čo duševne ovplyvní ľudí.
A preto „prečo“.
Ako skupina sme vyrástli pred živým publikom.
Tak sme sa naučili robiť to, čo robíme teraz.
A keď som skladal „Where the Streets Have No Name“,
sám som si zadal akési mentálne cvičenie položením otázky
„Čo by som chcel počúvať, ak by som bol poslucháčom?“
Čo by ma ohúrilo?
Prosím, sprav to znova,
lebo toto je skúsenosť, akú už nezažijem, čiže...
„Where the Streets Have No Name“ nie je typická pieseň.
Jej text nie je úplne domyslený.
Ale je v nej náznak, ktorý je obrovský.
A čo naznačuje, je, že existuje
akési transcendentálne miesto, kam všetci môžeme ísť.
Chceš tam ísť aj ty?
Chcem bežať
Chcem sa skryť
Chcem zbúrať steny Ktoré ma držia vnútri
Chcem sa načiahnuť A dotknúť sa plameňa
Kde ulice nemajú mená
Naša kapela je chemická súprava.
Kde ulice nemajú mená
Chemická reakcia medzi divákmi a nami.
To robí z dobrej skupiny výbornú.
Stále staviame a rúcame lásku
Rúcame lásku
A keď tam idem
Idem tam s tebou
To jediné dokážem
Vysvetli mi spojitosť medzi „Where the Streets Have No Name“
a 36. Super Bowlom šesť mesiacov po útoku 11. septembra.
Spomínam si, ako som sa trápil s myšlienkou, že čo je to Amerika,
čo pre mňa znamená, čo to môže znamenať pre zvyšok sveta.
A že to je krehký okamih.
11. september 2001
Nabádal som k tomu,
aby sme upustili od veľkolepého predstavenia
a vytvorili z toho pamätník bežiacich mien.
Let č. 11 American Airlines
Polčasy Super Bowlu sú veľkolepé.
Ale to najveľkolepejšie sú vždy pocity.
Pochopil som
tú spojitosť so spiritualitou a náboženstvom.
Cítiš to, ale nie je to príliš okaté.
Ale je to niečo citeľné.
Len toto môžeme spraviť
Aj pre mňa. Chcem to cítiť.
To je moja droga.
Ten pocit nie je z napísania piesne, ale z toho, že ma tá pieseň spieva.
Znie to tak hipstersky, ale nie je...
Silno cítiš, ako to tebou prechádza.
Brian Eno nám povedal:
„Nezaoberajte sa vecami ako byť suprový.
To by ste potom neboli suproví.
- Buďte sami sebou.“ - Jasné.
A teraz sa spätne obzerám a uvedomujem si, že to k U2 patrí.
Táto nadšená hudba.
Lebo si v štúdiu,
musíš sa odvážiť zoskočiť z budovy a veriť, že vieš lietať.
Srdce je púčik
Prebíja sa kamennou zemou
Ale nemá miesto
Miesto na prenájom v tomto meste
Máš smolu
A dôvod, prečo ti na tom záležalo
Dopravná zápcha
Nikam sa nehýbeš
Myslela si si, že si si našla priateľa
Aby ťa odtiaľto dostal
Niekoho, komu by si požičala svoju ruku
Výmenou za požehnanie
Je krásny deň
Obloha padá, máš pocit Je krásny deň
Si na ceste
Ale nemáš cieľ
Si v bahne
V labyrinte jej fantázie
Toto mesto miluješ
Aj keď to neznie ako pravda
Bola si všade
A bolo to všetko na tebe
- Je krásny deň - Deň
Nenechaj ho odísť
- Je krásny deň - Deň
Dotkni sa ma
Vezmi ma na to iné miesto
Nauč ma ľúbiť
Viem, že nie som beznádejný prípad
To je práve zaujímavé.
Kedy ste začali s pohotovým sarkazmom?
Lebo ten podľa mňa zachránil U2.
A sú to rockeri skrz-naskrz,
len sa k tomu, čo robili, pridal humor.
Lebo boli pustovníci.
Boli chlapmi, čo prišli do Ameriky kresťansky naladení,
a zrazu z nich boli rockové hviezdy.
Zrazu boli na odlišnom vlaku a fungovalo to.
Pozri sa na vtáčika s lístkom v zobáčiku
Po povodni Vyšli všetky farby
Deň
- Bol to krásny deň - Deň
Nech ti neutečie
- Krásny deň - Deň
Áno, áno
Dotkni sa ma
Vezmi ma na to iné miesto
Dosiahni na mňa
Viem, že som beznádejný prípad
Čo nemáš Teraz nepotrebuješ
Čo nevieš Nejako to cítiš
Čo nemáš Teraz nepotrebuješ
Aké je to byť vtákom
Potrebujem pomoc, lebo Írsko je mladá krajina.
Opustene sa túlať morským vzduchom
A v detstve som o Írsku vedel, že je kontrolované náboženstvom.
A potom sa to náhle zmenilo.
Ako sa to stalo tu?
Svet, do ktorého prichádza U2,
je spoločnosťou, ktorá sa oslobodzovala,
ale teraz akoby šla späť.
Akoby sa preľakla. „Naozaj chceme zmenu?
Naozaj chceme byť modernejší?“
A táto skupina sa uprostred tohto ocitá.
A myslím, že vytvorili akýsi rozhodujúci most...
medzi konzervatívnou spoločnosťou a niečím súčasným,
čo je otvorená a tolerantná spoločnosť.
Bože môj. To sú skutočné diamanty?
Pánabeka.
Dave, Dave.
S nimi nemôžeš z budovy odísť.
Obliekať sa za ženu v tejto spoločnosti vynáša.
DRAG QUEEN, AKTIVISTA
- V Írsku si po prvýkrát? - Áno.
Musíš chodiť viac von, Dave.
To je pravda o takmer každom aspekte môjho života.
V mnohých veciach v živote
operujem z pozície nevedomosti.
Som otvorená kniha, Dave.
- Pýtaj sa na čokoľvek. - Okej.
- Nič ma nezaskočí. - To je dobre.
Dá sa povedať, že Írsko bolo veľmi spiatočnícke ohľadom homosexuality,
no teraz je to takmer úplne naopak?
Áno.
Vyrástol som v krajine, ktorá potláčala všetky náznaky sexuality.
Dublin v 80. rokoch bolo sivé až agresívne normálne miesto,
ak vieš, čo tým myslím.
O homosexualite sa tu ani nechyrovalo.
Keď som bol na strednej v 80. rokoch,
albumy od U2 boli... Odhalili ťa.
Reagoval si na ne ako dieťa?
To nie.
Nespravodlivo som ich vtedy ohováral, lebo v danom období
pre mňa patrili do sveta heterosexuálnych rockerov,
ktorými som sa cítil opovrhovaný.
Takže som odišiel.
Šiel som do Japonska, aby som tam žil, pracoval a robil toto.
A kým som tam bol, U2 prišli a vystúpili tam.
A začal som chápať,
že toto nie je to U2, čo som tak nepekne ohovoril.
Čo som videl na pódiu v Tokiu, bolo niečo s výhľadom do budúcnosti.
Bolo to sexi a zábavné.
Si vzácny drahokam
Možno preháňam, ale napokon boli jedným z dôvodov,
- prečo som sa vrátil. - Fíha. Hej.
Tristošesťdesiatpäť stupňov
Ničíme dom
Videl som video s tebou a Bonom a kapelou na javisku.
Ozaj.
Zaľúbení
To bolo po referende o zrovnoprávnení manželstva.
ÁNO! VYHRALI SME!
V Írsku ako prvej krajine na svete
o manželstve rovnakých pohlaví rozhodla verejnosť.
Taká drobnosť.
Bono ti dal mikrofón, vieš, čo si povedal?
Nepamätám si.
Chceš svojim ľuďom niečo povedať?
Toto je asi to najviac hetero publikum, pre aké som vystupoval.
To by som musel overiť, Dave.
To znie ako práca a tú nemám rád.
Takže by som sa rád za ľudí ako ja miliónkrát poďakoval.
Naozaj si to ceníme.
Vezmime sa.
Cestu späť domov som po rokoch našiel,
ale nie preto, že by som sa zmenil.
Som rovnaký tĺk ako kedysi.
Ale táto krajina sa zmenila drasticky.
Aj vďaka U2 sa Írsko mohlo postaviť na svoje vlastné nohy.
Sme svojskí.
Oceňoval som to vtedy a oceňujem to aj teraz.
Teším sa s tebou. Ty sa mňa nechceš niečo spýtať?
Hej, vždy si bol takou nenápadnou módnou ikonou, však, Dave?
Vyzeráš suprovo.
Super na... Koľko to máš rokov?
- 75. - 75.
Vyzeráš super na 75.
- Vyzeráš super na... - A čo tá bolesť na hrudi?
Dave, ak mi tu zomrieš, budem na tom zarábať roky.
Tu bude modrá plaketa: „Dave Letterman...“
„...tu zomrel.“
Hej.
Zomrel som vo viacerých divadlách po svete.
- Hej. - Ale bola by česť zomrieť tu.
Za to ti ďakujem.
Ďakujem ti veľmi pekne.
Tvoja práca predstavuje ťažkú voľbu.
Si rozpoltený a možno máš aj ultimátum.
Kam sa teraz vyberieme?
Tadiaľto alebo tadiaľ?
Daj nám svoju pieseň
Tvoju pieseň
Myslím, že si aj uvažoval, že práve toto napätie
ti kreatívne pomohlo.
Presne tak.
Ak by si hovoril s Keithom Richardsom...
Vždy bol skvelý, čo sa týka duality.
Povedal by: „Dualita. To je Mona Lisa. Je to taká tvár.“
Je smutná? Šťastná?
Odhalila si sa
Dualita je pieseň sĺz, ale ja tancujem.
To je typické pre U2.
Si rovno uprostred toho.
Môj život sa mi ako umelcovi otvoril,
keď som si uvedomil, že netreba rozlúštiť každú nezrovnalosť.
Práveže naopak, uprostred nezrovnalosti je to najlepšie.
Zlepšuje sa to?
Cítiš to rovnako?
Uľahčí ti to?
Máš koho viniť
Vravíš jedna láska
Jeden život
V noci máš jednu túžbu
Jedna láska
Zdieľajme ju
Opúšťa ťa, láska
Ak o ňu nestojíš
Sklamal som ťa?
Zanechal som po sebe nechuť?
Tváriš sa, akoby si nepoznala lásku
A chceš, aby som bol bez nej
Nuž, už je dnes príliš neskoro
Vytiahnuť špinu na svetlo
Sme jedno, ale nie sme to isté
Podržíme sa
Podržíme sa navzájom
Jedno
Prišla si sem po odpustenie?
Prišla si oživiť mŕtvych?
Prišla si sa hrať na Ježiša
Malomocným v tvojej posteli?
Chcel som priveľa?
Viac než dosť
Dávaš mi nič
Teraz je to jediné, čo mám
Sme jedno, ale nie sme to isté
Hej, ubližujeme si navzájom
Spravíme to znova
Vravíš, že láska je chrám
Láska je vyššie právo
Láska je chrám
Láska je vyššie právo
Chceš, aby som vstúpil
A potom som sa musel plaziť
Nemôžem sa držať toho
Čo máš
Ak máš len bolesť
Jedna láska
Jedna krv
Jeden život
Musíš spraviť, čo treba
Jeden život
Spoločný
Sestra
Brat
Írsko má asi sto rokov a vaša kapela päťdesiat.
Čo je menej pravdepodobné:
že má Írsko sto rokov a je na tom dobre, alebo že má kapela 50?
Odvetil by som,
že byť tak dlho skupinou je pozoruhodné.
Ako sme vyrastali, spolupracovali sme.
Naučili sme sa byť ľuďmi sveta práve kvôli našej kapele.
Takže sme aspoň sčasti formovaní tým, že sme takto dlho v U2.
Nevedel som, že môžem pracovať s kamarátmi na umeleckej scéne.
Ani na chvíľu.
V minulosti bolo mnoho okamihov,
keď sme naše šťastie ozaj pokúšali.
Priateľstvo je hlboko v nás, kým sme.
Ale časom oň môžeš prísť, musíme na ňom pracovať.
Strápňuješ skupinu?
To áno.
Môj aktivizmus, čo kapela toleruje,
je celkom nesuprová záležitosť.
Ak si v rokenrolovej skupine,
nechceš byť na fotke s ľuďmi,
ktorí sú možno úplným opakom hodnôt, ktoré si vážiš.
A to som im spravil.
A je to výnimočné na viacerých úrovniach, lebo...
SENÁTOR-REPUBLIKÁN SEV. KAROLÍNA
...je to zlé pre oba naše imidže.
Keď som pracoval s Jesseom Helmsom a porobili sme veľa dobrého...
Helms chce o 500 mil. viac na boj proti HIV
...Edge povedal: „Prosí, urob čokoľvek, len nedoveď Jesseho Helmsa,
ktorý osobne rozpustil Štátny umelecký fond.
Nedoveď ho na šou U2.“
A priviedol som ho na šou U2.
- Bolo to pre nás ťažké. - Hej.
Vzniklo z toho medzi nami napätie.
Nespravil by som to, asi by som to nespravil.
Hej, to bolo trápne.
To, čo sme vytvorili so skupinou,
zamieňam na menu, ktorá sa dá v týchto oblastiach použiť.
A väčšinou ma podporujú.
Ale viem, že pokúšam ich trpezlivosť.
A máš pocit, že sa váš vzťah čoraz vyšším vekom utužuje?
Hej. Naše zvláštnosti si tolerujeme.
Nie sú... Neohrozujú nás.
A ani nesúťažíme.
Je to súčasť toho, ako si preukazujeme rešpekt.
Hej.
Máme nezvyčajný vzťah.
Ako často publiku vysvetľujem, Edge je z budúcnosti.
A často sa ho pýtam, ako tam je.
Vždy odpovie: „Lepšie.“
- Ahojte. - Toto je digitálne.
To nie som naozaj je. Nie je to video.
- Som zmätený. To nie si ty. - Nie.
- To nie je človek? - Nie.
Je to môj vygenerovaný avatar.
...moja virtuálna verzia. Napodobenina. Predstavte si...
Som...
Sľúb mi, že ho použiješ len na dobro, nie na zlo.
Nemám rád...
Nemám na tebe rád...
Na Edgeovi nemám rád, že ma nepotrebuje.
Mohol by robiť toto všetko.
Skladať, spievať, vystupovať, hrať, produkovať, na vlastnú päsť.
Ale nerobí to.
Lebo by ho to nebavilo.
Nebojím sa Ničoho na tomto svete
Ničím ma neprekvapíš
Všetko som už počul
Snažím sa nájsť Decentnú melódiu
Pieseň, čo môžem zaspievať
Sám so sebou
Najlepší kamaráti sú takí, s ktorými sa vieš najlepšie pohádať.
A ja mám tú najlepšiu hádku, akú si viete predstaviť, priamo tu.
Chceš sa vzpriamiť
Niesť vlastnú váhu
Tieto slzy nikam nejdú, zlatko
Edgeovi by zveril svoj život.
Vlastne som mu ho aj zveril.
Hej. A dobre som spravil.
„Stuck in a Moment.“
Hej
Musíš sa dať dokopy
Zasekol si sa v okamihu
A teraz sa z neho nevieš dostať
Nevrav, že neskôr to pôjde lepšie
Si zaseknutý v okamihu
A nevieš sa z neho dostať
A ak ťa noc zmohne
A ak deň nevydrží
A ak po svojej ceste zaváhaš
Popri kamennom chodníku
- A ak už bude po noci - A ak už bude po noci
- A ak deň nevydrží - A ak deň nevydrží
A ak po svojej ceste zaváhaš
Popri kamennom chodníku
Je to iba okamih
A aj toto pominie
Fíha. Toto... Tu sa človek cíti ako v Írsku, čo?
Ako sa to tu volá? Forty Foot?
- Hej. - Forty Foot.
Povedzte nám... Prečo ste tu? A potom, že prečo?
Prišla som si zaplávať.
- Prehrali ste stávku? - Nie.
Akú máte rutinu?
Každé ráno sa tu stretáva skupina plavcov.
- Každé ročné obdobie? - Áno.
- Leto, jar, zima, jeseň? - Hej.
Nazdar, ako sa všetci máte?
Výborne.
- Tam je chlapík v Santovom klobúku. - Pláva tu každý deň.
- Povieme, že to som ja. - Okej.
Tam som. To je Dave.
Mám si ísť zaplávať s Daveom a tváriť sa, že si to ty?
Áno, prosím. Lebo už teraz mrznem.
Nejdeš aj ty?
Nie. Ten zvuk vydám a ani tam nemusím ísť.
To sú chaluhy?
Bože!
Toto je ako vrak lode, ale našli sme stroskotancov, čo prežili.
- Aké to bolo? - Veľmi príjemné.
- Užili ste si to? - Strašne.
- Tešíte sa, že ste nažive? - Je to skvelé.
Idete tam ako niekto a vrátite sa ako niekto iný.
- Pekné. - Je to skvelá zmena. Skúste to.
Hej, v hoteli skúsim skočiť do bazéna.
Áno.
Pôvodne to bolo len pre mužov.
PLÁVANIE PRE PÁNOV
- Do roku 1974... - Hej.
...a potom mohli aj ženy.
Bol som tu, keď sa sem nahrnuli ženy,
a skočili sem a plávali nahé.
Tu dole je príjemná atmosféra.
Nikdy sa z plávania nevrátite bez úsmevu.
A ak máte nejaké obavy...
- Ak máte obavy, je po nich. - Rozumiem tomu vášmu úsmevu.
- Zamrzne na tvári. - Asi hej.
Pozrime sa, aká chladná je voda.
Nepribližoval by som sa.
- Až tam nie. - Nie, bližšie nejdem.
Vravím, aby ste ma nepúšťali tak blízko.
Musím ísť. Mám premočené topánky.
Chceme privítať Muža z Forty Foot.
- Bol vo Forty Foot... - Áno.
- ...kde ho poriadne ošpliechalo. - Ďakujem. Ja...
Bolo to v správach, vyzliekol som sa donaha a bol som tam 45 minút.
Za posledné tri dni si z Dublinu videl viac než...
- Bol som... - ...než my za posledný rok.
Bol to aj darček.
Šli sme niekam, nastúpili sme na DART
a strávil som dve hodiny s Glenom.
Takže vidíš.
S Glenom ste si zasúťažili o naj bradu.
Má nádhernú bradu, ale...
Ak sa niekedy dostanete blízko k nemu,
zhypnotizujú vás jeho modré oči.
No teda, dámy a páni.
Moya Cannonová v jednej básni píše
o myšlienke prebrať pieseň
a čo sa z nej stane, kam sa ako hudba posúva.
Volá sa „Prenesenie piesní“.
Vždy tí, čo viac neniesli,
niesli piesne.
Hlboké rýmy... K****.
Všetky básne, čo napíšem, končia s „k****“.
- Okej, asi to mám. - Dobre.
Okej, ešte raz.
Vždy tí, čo viac neniesli,
niesli piesne
do Babylonu, do Mississippi.
Niektorí, hoci nemali viac než nič,
nevlastnili svoje telá,
a aj napriek tomu o tri storočia hlboké rytmy z Afriky,
zakorenené v ich srdciach, telách,
nesú slová piesní.
Pre tých, ktorí moju krajinu opustili,
dievčatá z Downings a the Rosses,
ktoré nasledovali rybárske lode na sever od Shetlandu,
pretínajúc striebro mora počas svojej cesty,
alebo chlapci z Horn Head a Ranafastu,
ktorí šli loďou z Derry a prespávali na lanách v chyži,
piesne boli pre nich menou,
čistým kovom ich sŕdc,
ktoré sa dali zameniť za ďalšie zlato,
za ďalšie piesne, ktoré žiarili pravdivo a jasne,
keď ich zvrhli po lodnej doske ich dní.
Takže je to myšlienka, že piesne v sebe nesieme...
- Hej. - ...aj keď nemáme nič iné.
Víťazi píšu dejiny.
Hej.
A tí, čo trpia, píšu piesne.
Takže máme v Írsku veľa piesní.
Občas sa ráno zobudím
Ryšavá dáma v mojej posteli
- Odkedy nepiješ? - Od 34 rokov.
„Od 34 rokov.“ Okej, drž si palce.
Chceš vidieť chôdzu, Dave?
Pozeraj sa.
Toto je dublinská chôdza. Môžeme?
Hej. Dobre.
- Celkom fajn. - Dublin.
- Takto? - Hej. Presne.
- Sme tu? - Sme na mieste.
Tu som dlho nebol.
Ahojte.
Dobrý, dobrý.
Nazdar. Ako sa máte?
Ako sa voláš? Oliver. Som Dave.
Hej.
Nádhera.
Glen!
- Čauko. - Rád ťa vidím.
Vraj sa ti páčia moje oči.
Okej.
To bolo krásne. Ďakujem.
Mala by to byť hymna, nie?
Vrav, čo chceš
Diamant na zlatom krúžku
Tvoj príbeh ostáva nevypovedaný
Tvoja láska nech neochladne
Všetky sľuby, čo nedodržiavame
Od kolísky po hrob
Chcem len teba
Fíha, chlapci. To bolo drsné.
MARSHOVA KNIŽNICA
Spomínal si nahrávanie fráz hudby...
- Hej. - ...na mobil.
Mohla byť hlboká noc
a zobudil som sa s nápadom.
Takže som musel vstať, nájsť telefón, gitaru.
Keď som sa ráno pozrel na telefón, mám 6 000 zvukových nahrávok.
To, čo sa vám darí robiť, je akoby ste boli párom kúzelníkov.
Máme pre teba isté kúzlo.
Chceli sme ti zložiť song „Forty Foot Man“.
To sa kedy stalo? Ako dlho...
- Toto bolo hneď dole. - O tretej ráno.
- Začalo to o tretej. - Ozaj?
Takže táto vecička je priamo čerstvá z pece?
Hej.
- To je šialené. - A znova. Pustím to znova.
- Chceš to skúsiť? - Hej. Okej.
- Povedz, kedy mám začať. - Napísali ste text a všetko.
Ó, jasné.
A raz, dva, tri, štyri.
Zamilovali sme sa do tohto Muža z Forty Foot
Robí všetko najlepšie, ako vie
Takmer sme oňho prišli Na Sandymount Strand
Chcel sa nechať odniesť prúdom
Môžeš sa nervózne smiať
Tak vidíme pod povrch
Toto skús ty.
Nie je taký vzrušujúci
Nie je taký desivý
Rýchly ako blesk
Tento muž z Forty Foot
Ó, áno
No teda.
Cestuje...
- No teda. - Nenávidíš to...
- Okej. - No teda.
Je tam pravdivá fráza: „Snaží sa najviac, ako vie.“
Musím si to vravieť každú minútu, každý deň.
V živote sa mi udialo veľa dobrého.
A toto je na jednej z popredných priečok.
Akoby si ľudia mohli objednať piesne od U2 na mieru.
No to asi nie.
Vidíš, je to o inšpirácii.
- To je príliš. - Inšpiroval si nás.
Tak kedy ju vydáme?
- Vydáme? Hej, daj pokoj. - Hej.
Daj pokoj, Letterman.
„Najlepšie skladanie piesní nie je ukončené,
ale hľadá ukončenie.“
Ako dlho? Ako dlho musíme spievať túto pieseň?
Ako dlho? Ako dlho?
Lebo dnes večer
Môžeme byť jedno
Dnes večer, dnes večer
Dnes večer
A viac.
Utri si slzy z očí
Slová tejto piesne sme pre nové vydanie prepísali.
Hej, presne tak.
Tešíme sa, že sme konečne dopísali „Sunday Bloody Sunday“.
Že sme mohli ísť do Derry a spievať v prítomnom čase.
V takejto podobe som ju vtedy nemohol napísať.
Tu na mieste vraždy
Začiatok fikcie
Fakty sa neobjasnia
Prečo toľké matky plačú?
Je náboženstvo nepriateľom Sprievodcu Svätého ducha?
Skutočná vojna sa začala
Kde je to Ježišovo víťazstvo?
Ďakujem.
Takže už chcem len vedieť, ako sa píše pieseň?
A stále to neviem.
Nech sa nezamotáme v detailoch,
akordy sú základom všetkých melódií.
Takže než sa dostaneme k melódii,
musíme nájsť správne akordy.
Na tomto s Edgeom nesúhlasím.
Len vravím, lebo pozri, čo si spravil s „One“.
Zmenil si akordy.
Rovnaká melódia. Rovnaké slová.
- Práve si to spravil. - Nie.
Zmenili sme tóninu, ale nie akordy.
Boli sme dobrí. Dali sme takmer 50 rokov
- a v Marshovej knižnici sa to pokazilo. - Kazí sa to.
Nuž, áno, ale stále to robíte,
neunavuje vás to,
a stále ste...
Naozaj som uvažoval, že odídem z U2.
- Ako každý člen. - Nie.
- Áno, my... - Nie, nie.
Všetci sme nad tým rozmýšľali a...
Rozmýšľali, ale neodišli ste.
Ale správnym inštinktom je spytovať sa,
či sa toho treba báť,
a čo to vyžaduje od všetkých štyroch členov U2.
A chcem pokračovať,
lebo sa niečo deje s mojím hlasom a v mojom speve.
Túžim napísať pieseň, ktorú ešte nemáme, vieš?
Ženieme sa za veľkou piesňou, ku ktorej sa zatiaľ nevieme dostať.
ZVUKÁR
- Chceš počuť ďalšiu pieseň? - Áno.
Skúsme „Breaking Wave“, vokály sa nám v nej úplne nepodarili.
Robme na niečom inom.
Na tomto songu robíme desať rokov.
Každá vlna lámuca sa na pobreží
Vraví ďalšej Príde ešte jedna
A každý gambler vie, že prehrať
Je to, za čím si prišiel
V lete som bol nebojácnym
Teraz hovorím do odkazovky
Každý vánkom opadnutý lístok
Nechaj ho tak
Ak pôjdeš
Ak pôjdeš svojou cestou a ja svojou
Sme až takí
Sme až takí bezmocní Pred prílivovou vlnou?
Poklad, každý pes na ulici
Vie, že milujeme porážku
Sme pripravení nechať sa zmietnuť z nôh
A prestať naháňať každú vlnu?
Prvotné skladanie piesní boli len náčrty.
Občas si začal robiť na piesni
a jej dokončenie ti môže trvať 20 rokov.
A potom si uvedomíš, že pieseň čakala práve na tento okamih.
Hej.
More vie, kde zastať Utopenie nie je hriech
Vieš, kde je moje srdce Tam, kde je to tvoje
Poznáme aj lepšie začiatky Prestávame, kde sme začali
Kde sme začali
Ak pôjdeš
Svojou cestou a ja tou svojou
Sme až takí
Bezmocní pred ňou?
Poklad, každý pes na ulici
Vie, že milujeme porážku
Sme pripravení nechať sa zmietnuť z nôh
A prestať naháňať každú vlnu?
Každú prílivovú vlnu
Cítim sa ako iný človek. Musím si ľahnúť.
- Prepáč. - Ja tiež.
Vážne?
Každú prílivovú vlnu
Myslím, že všetci sme si z Dublinu odniesli
skutočné prepojenie s našimi bežnými životmi.
Naši kamaráti sú tí, ktorých sme mali od našich 15 či 16 rokov.
A všetci v skupine sme boli uchránení od najhoršieho z rokenrolového života tým,
že sme boli tu.
- Čo je škoda. - Hej...
Dva, tri, štyri.
Akoby sa miestnosť Vyčistila od dymu
Ani si nechcela to srdce Čo si zlomila
Je tvoje
Potrebuješ jedno
Konečne som prišiel na svoje skutočné meno
Nebudem mnou, keď ma opäť uvidíš
Nie, nebudem synom svojho otca
Som viac, než vieš
Som viac, než čo tu vidíš
Som viac, než čo mi dovolíš
Som viac, než čo vieš
Telo v duši
Nevidíš ma, ale uvidíš
Nie som neviditeľný
Nesníva sa mi Nie úplne
Veľmi na teba nemyslím
Pokiaľ vôbec nemyslím
Na tie zamrznuté dni
A tvoje zamrznuté spôsoby
Roztopili Tvoju tvár, akoby bola sneh
Som viac, než vieš
Som viac, než tu vidíš
Som viac, než mi dovolíš
Som viac, než vieš
Telo v duši
Nevidíš ma, ale uvidíš
Nie som neviditeľný
Niečo skúsme.
Zaspievame: „Žiadni oni nie sú. Sme len my.“
Aby ste toho boli súčasťou.
Žiadni oni nie sú
Sme len my
Žiadni oni nie sú
Sme len my
Trochu to zdvihnite.
Žiadni oni nie sú
Sme len my
Žiadni oni nie sú
Sme len my
Žiadni oni nie sú
Veľmi pekne ďakujem.
Som na mol.
Chcem niečo povedať.
Vďaka všetkým prítomným.
Nikdy som nič podobné nezažil.
Chcem sa poďakovať aj Írsku.
Bože, aká lekcia.
Glen, Boh ti žehnaj s takou bradou.
A ďakujem svojim hostiteľom, Bonovi a the Edgeovi.
Vďaka za vašu pohostinnosť.
Boh žehnaj všetkým prítomným.
Vďaka, pane.
Mimochodom, Dave, sekne ti to.
Len vravím.
Prečo som si ju asi kúpil?
Inšpiroval si ma.
Keď sa na to pozeráme spätne, je jasné,
že skutočným zázrakom U2 je,
že všetko, čo potrebujeme, všetci ľudia, ktorých potrebujeme,
boli vždy pri nás.
A s tým sme začali.
- To je neuveriteľné. - Hej.
Stretli sme tohto Muža z Forty Foot
Obra na našom ostrovčeku
Takmer sme oňho prišli Na Sandycove Strand
Ale on...
Chcel sa nechať odniesť prúdom
A monštrum nie je v mori
To monštrum sedí vedľa mňa
A nie je taký desivý
Ani nehryzie
Jeho jazyk je ako blesk
Muž z Forty Foot
Občas treba cudzinca Aby si sa videl
Pohľad zvonka môže pomôcť
Má iba jedno oko Ale hneď si ho vylúpne
Je to starostlivý, štedrý kyklop
O tom niet pochýb
Nie je taký desivý
Ani nehryzie
Jeho jazyk je rýchly ako blesk
Muž z Forty Foot
Aký nádherný objav
A zisťujem Že sa nervózne smejeme
Nie je taký desivý
Ani nehryzie
Jazyk ako blesk
Muž z Forty Foot
Preklad titulkov: Jana Schreiberová