Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Da jeg vokste opp i Irland, føltes det alltid som fremtiden var et annet sted.
I Dublin føltes det som det ikke fantes noen nåtid, fortid eller fremtid.
De to siste årene har U2 sett på sangene sine på nytt.
I bandet følte vi oss fremmede for tradisjonene vi kunne holdt fast ved.
Og spørsmålet som begynte å fascinere oss, var:
"Hvordan passer vi inn i denne historien?"
Bono og The Edge ba en gammel venn om å se dem fremføre
disse sangene de fortolker på nytt for første gang.
Jeg ser etter peanøttsjokoladen.
Hva er det?
Jeg vil ikke røre maten din. Nå som du har tatt på... Ok, takk.
...for ombordstigning. Takk.
- Hva heter du? - Felix.
Felix? Jeg heter Dave. Så hyggelig. Jeg prøver å komme meg til Dublin.
Pass på deg selv. Takk.
Jeg skal si deg noe annet som er fint ved konserten.
Dette er verdens største, beste,
mest spennende, mest innflytelsesrike rockeband.
Mine damer og herrer, igjen, U2.
U2, mine damer og herrer.
- Hei, Dave. - Herlighet.
- Så hyggelig å se deg. - Godt å se deg.
Takk for at jeg får være med.
Du har skapt store forventninger til deg selv.
Forfatter av poesi og prosa, musiker. Noe annet jeg har glemt.
Selvfølelsen min har aldri vært dårligere.
Jeg vil bare si at døren er nå stengt.
Vi blir ikke bestevenner.
Liker du tilbakeblikk på deg selv? Liker du å se deg tilbake over skulderen nå?
- Nei. - Ok. Der fikk vi den. Takk skal du ha.
La oss snakke om musikk.
Mange års refleksjon har fått dere til å endre noen av tekstene.
Noen av dem syns dere ikke var ferdige i første omgang.
Ja, det stemmer.
Vi ville fjerne det kunstferdige som dukker opp når man har holdt på så lenge.
I pandemiisolasjonen ble nesten spørsmålet:
"Hva er igjen når man tar vekk alt? Men hvor tar du det?"
Greit, ja. Vi tar den fra starten.
Vil du vite hva jeg gjorde under pandemien?
- Hva gjorde du? - Kalligrafi.
- Er det sant? - Ja.
Jeg har blitt flink.
- Jøss. - Ja.
Bono & The Edge A SORT OF HOMECOMING with Dave Letterman
We'll build a bridge Across the sea and land
For tonight...
Mellom turneene, mens Larry var skadet
og Adam dro for å lage en kunstfilm...
I am coming home
...ba Edge og jeg David Letterman om å komme til Dublin for å snakke om sangene våre.
To, tre, fire.
Og det var helt klart en del av meg som ville høre dem igjen,
som om det var for første gang.
Konsertøvelse
Og vi spør oss selv det nervøse spørsmålet:
"Har disse sangene noe for seg når du fjerner kraften fra et rockeband som U2?"
Vent. Teknisk, det blir for lavt der.
Med Adam og Larry borte inviterte Bono og Edge folk fra Dublin med på konserten.
Ok. Jeg vet ikke hvordan vi skal øke dette, kan vi prøve?
There is no them
Bang! Bare for å øke det litt.
There is no them
- Beklager. - Sånn ja.
There is no them
There's only us
Den arpeggiogreia.
Det kan fungere at du kiler instrumentet for å si det sånn. Nydelig.
There is no them
Når alt har dempet seg.
There's only us
There's only you and me
There's only us
Me and you
There is no them
Alle sammen, når dere synger på slutten, gjør det nesten til en atmosfære.
There's only us
Flott.
For et rom!
Det lyder helt nydelig, og vi har fått "Hans Dave-het" til Dublin.
Hvor er Dave?
Herlighet, de lever fortsatt.
- David Letterman! - David.
- Hei, menn. - Hei.
Hei.
- Hei, hvordan går det? - Hallo.
Har du sett?
-Å ja, jøss. - Jøss.
- Er du her for første gang? - Første gang i Dublin.
Første gang jeg er ute av huset.
Fortell oss litt om stedet.
InDub Reggae Store.
- Irlands eneste reggae-butikk. - Den eneste?
Ja, den eneste i Irland.
Jeg er interessert i et ostehjul. Jeg har aldri kjøpt et ostehjul.
Jeg vil kjøpe to hatter til venner.
- Ok. - Hodene deres er...
En er omtrent sånn og den andre sånn.
Kan noen her hjelpe en gammel mann med å bære ost?
Velkommen til U2-omvisningen.
Det er visse band, når jeg hører dem, ser jeg gatebilder for meg.
Dublin og U2 er nært forbundet.
I oktober 1977 spilt et stort britisk punkband, The Clash, to konserter...
The CLASH I DUBLIN
...i Examinations Hall på Trinity College.
Og blant publikum sto en ung, påvirkelig Bono.
Det å se The Clash på scenen der de sang sinte sanger, var en oppvåkning.
Senere, da man kan si at de var verdens største band,
glemte de aldri denne delen av Dublin, og alt den gjorde for dem.
Skal vi ikke få et varmt måltid?
La oss gå tilbake.
Akkurat det du ikke vil.
Hvor gamle var dere da dere slo dere sammen og...
- I 1976 må jeg ha vært 15. - Femten?
Det.
Da jeg var elleve, gikk jeg på den skolen i ett år.
De ba meg slutte. Hadde de ikke gjort det, ville jeg ikke møtt ham.
-Å ja? - Det er sant.
Fortell meg om forholdet ditt til bandet. Når startet det?
I februar 1982.
FOTOGRAF
- Du ble en god venn av dem. - God nok.
Pass på å få sol i ansiktet.
- Ja, du er bare opptatt av skygger, hva? - Men du er en del av familien.
Har du sett dem forandre seg i løpet av årene siden du møtte dem?
De er de samme, ikke sant? Det må jeg si.
- Gå innover. - Ok, The Edge.
Dette er kalenderbildet ditt.
Monday morning
Eighteen years of dawning
I said, "How long?"
I say, "How long?"
It was one...
Jeg vil si at bandet oppsto fra kulturen
på én bestemt videregående skole på ett tidspunkt.
I was so glad
Den var et sosialt eksperiment i landet vårt.
Den er ikke-religiøs, folk fra alle religioner kan komme,
og noe som var viktigere for meg, jenter og gutter.
Boys and girls They go to school
And girls can make children
Well, not like this one
Vi fant opp en helt egen kultur blant vennene våre.
Vi kalte oss Lypton Village Jeg husker ikke hvorfor.
Og i Lypton Village fikk alle vennene våre egne kallenavn.
Der fikk jeg navnet "The Edge".
Bonos Village-navn var "Bono Vox of O'Connell Street".
- Høreapparatbutikken? - Ja.
Dette var en del av en motreaksjon mot det konservative samfunnet vi var en del av.
- Så her har vi The Edge. - Ja.
Bono. Så har vi Adam. Og vi har Larry.
Når du hører hva Village-navnene deres var,
skjønner du hvorfor de ikke brukte dem.
- Larry var kjent som "The Jam Jar". - The Jam Jar?
- Adam var "Mrs. Burns". - Bassisten heter "Mrs. Burns".
Ja.
We got spirit, we got soul
My brothers and I are out of control
Vi hadde ingen ambisjoner utover å gjøre noe gøy en lørdag ettermiddag.
Men så, merkelig nok, etter hvert som vi begynte å spille sammen,
til å begynne med fryktelig dårlig, gjenkjente vi en viss kjemi.
Kallenavnet mitt var "Dumbass". Ja.
Vi så hverandre sist tidlig på 2000-tallet.
Da var vi i programmet ditt.
De neste gjestene er et par talentfulle sangere og låtskrivere fra filmen Once...
På den tiden tror jeg ikke vi snakket særlig mye sammen,
utover at her er han, takk, og god kveld.
Ja, du stakk hodet inn i rommet. Vi sa hei. Det var store greier.
Bortsett fra det sa de: "Unngå David."
- Og ikke se meg i øynene. - Ja, de sa det.
Hei, Glen. Det var vakkert. Unnskyld.
-Øynene dine er slående vakre. - Takk, David.
- Forklar hvor vi er. - Vi er i Dublin. Vel, i Greystones.
Så vi er sørenden av "der bukta brått bøyer seg".
For å sitere Joyce. Vi er i... ja.
Du har vært her mindre enn ett minutt, og du siterer Joyce. Herregud.
Jeg møter deg. Jeg må imponere deg med irskheten min.
- Vi skal snakke om kompisene dine, U2. - Ja. Jeg har kjent dem omtrent hele livet.
Da jeg var ti, tok onkelen min meg med for å se Police,
men oppvarmingsbandet var U2.
- Herregud. - Ja.
Og alle, hele... Denne fyren gikk på scenen, og han var som besatt.
Alle sto igjen og sa: "Hvem var de?" Og de var irske, de var fra Dublin.
De var fra samme by som meg. Så vi ble alle besatte.
De hørtes ikke ut som noe annet.
Ikke bare i Irland, men noe annet vi hørte fra Amerika eller Storbritannia.
U2 var helt annerledes.
I was on the outside when you said
You said you needed me
Så ikke bare i Amerika, men i hele verden,
hvorfor reagerte folk følelsesmessig på denne musikken?
Første gang man hørte "I Will Follow" på radioen
på den tiden, da alt prøvde å vise hvor mye du var imot alt.
U2 prøvde å uttrykke noe med styrken fra ærlighet.
Musikken hadde et formål og en oppriktighet som var lett å avvise.
For Bono var bare... Han var høyrøstet med noe rent.
Why, oh, why?
Det første albumet ble lagd... Jeg var 18. Så vi var ungdommer da vi startet det.
Hadde dere en visjon for fremtiden, eller var det dag for dag, uke for uke?
Det dreide seg om konsertene våre og om U2-publikummet live.
Det ga oss en vedvarende følelse av at vi beveget oss opp og fremover.
De forandret alt. U2 begynte helt på ny frisk.
Alle bandene som holdt på, plutselig sa U2 bang.
I was looking through the window I was lost
Ingen ville trodd at U2 ville bli det bandet. For de var litt keitete og...
Men de hadde noe. De hadde en slags... De hadde et budskap i sangene.
Takk. Gud velsigne dere.
Vil du se en U2-konsert i morgen? Det er en gratiskonsert.
Ja.
Kjenner du bandet U2?
- Ja. - Har du sett dem spille live?
Ikke live, tro det eller ei.
- De skal spille konsert her. - Ja.
- I morgen kveld. - Ja.
Du må komme dit. Bare si navnet mitt, så kommer du inn.
Bare si: "Dave sa at det er greit om jeg kommer."
Ja, veldig gjerne. Så hyggelig.
Ja, herregud, du må gå. Ja. Jobben min her er ferdig.
Men det som er interessant nå, er at det...
De går tilbake til begynnelsen igjen.
Den største motstanderen er å ønske å føle seg trygg.
Det føles veldig fint å selge 20 millioner plater, eller hva det nå er.
Og du vet hvordan det høres ut.
Men å si: "Nei, vi skal forandre det. Og vi skal få med oss publikummet."
- Hvordan synger du denne oppvarmingen? - La meg gjette.
Din største fiende er frykten for å gå fremover.
Problemet er at de ikke sier hvor man skal gå.
Vi finner veien. Ta det med ro.
Dette er litt av en dag, hva? Nydelig.
Ja, vi ser dem for første gang.
- For et sted. - Ja.
- Fantastisk. - Ja.
Er alt du gjør fortsatt innenfor komfortsonen?
Sjelden. Jeg er sjelden innenfor komfortsonen.
Og det har vært vanskelig for bandet, for de får heller ikke være der.
For meg er musikk og låtskriving bare hjertekirurgi.
Å nei. Tusen takk.
Takk.
Aner vi hva vi skal oppleve i kveld?
Dere vil bli veldig glade for denne opplevelsen.
Er dere klare? Bono og The Edge.
Ja!
Lights go down
It's dark
The jungle is your head Can't rule your heart
A feeling so much stronger Than a thought
Your eyes are wide
And though your soul It can't be bought
Your mind can wander
Hello, hello
Hola!
We're at a place called Vertigo
Dónde está?
It's everything I wish I didn't know
You give me something I can feel
Ja!
The night is full of holes
As bullets rip the sky Of ink with gold
They sparkle as the boys Play rock and roll
They know that they can't dance
At least they know
I can't stand the beats
I'm asking for the check
Girl with crimson nails Got Jesus around her neck
Swinging to the music
Hello, hello
Hola!
Yeah, a place called Vertigo
Dónde está?
It's everything I wish I didn't know
You give me something I can feel
Feel
Dime con quién andas Y te diré quién eres
Entendemos?
Oh, yes
All of this
All of this can be yours
All this
All of this can be yours
Just give me what I want And no one gets hurt
Hello, hello
Hola!
We're at a place called Vertigo
Dónde está?
It's everything I wish I didn't know
But you give me something
I can feel your love teaching me how
How, how
Your love is teaching me how
How to kneel
Kneel
Yeah, yeah, yeah, yeah, yeah, yeah
Yeah, yeah, yeah, yeah, yeah
Bandets opprinnelse er alltid forbundet med en religiøs, kristen påvirkning.
For meg høres det uvanlig ut.
Når man sammenligner det med USA, med et rockeband,
er det ungdommer som røyker marihuana i garasjen og vil treffe jenter.
- Vi kommer til det. - Er det på grunn av Irland?
Jeg bør tegne et kart.
Ok, bare gi meg et øyeblikk til jeg får et omtrentlig Irland.
Ok, det holder. Så vi bor på en ørliten øy i Nordsjøen,
som blir brutalt behandlet av dårlig vær og vanskelige naboer.
Og i landet Nord-Irland...
Nord-Irland
...er det flere nordlige protestanter enn katolikker.
- Hva gjorde at grensen ble etablert? - Uavhengighetskrigen vår.
Så hvem skal jeg mislike i dette? Jeg vil gjerne mislike noen.
Jeg er med på det store skillet. Skal jeg mislike britene?
- Nei. - Ok. Dem du ikke liker, liker ikke jeg.
Så den største ulikheten her, er fortsatt religionen?
Ja.
DU ER NÅ KOMMET TIL FREE DERRY
Da vi var barn, var vi midt i konflikten.
Britiske tropper som skulle stanse en demonstrasjon, drepte 13 katolikker.
Det kom hele tiden nye drypp da vi dannet bandet.
UT MED BRITENE
Så vi så etter en måte å uttrykke troen på som ikke var åpenlyst religiøs.
Og det fantes en bevegelse i Irland på slutten av 70-tallet
som kaltes karismatisk fornyelse. Og vi møtte religiøse folk.
De hadde ikke egentlig noen eiendeler. De levde et svært disiplinert liv.
Vi syns at de var punkrockere. De så ut til å akseptere oss som vi var.
Men de begynte å bli mye mer som den vanlige kirken.
Og da kom lederne til oss og sa:
"Dere må gi all tiden deres til Gud, ikke disse rockegreiene."
Musikk var bare noe vi måtte oppgi, for de følte at rock and roll var tøys.
Og at den virkelige jobben var å reparere en ødelagt verden.
Og Edge opplevde en slags... Ja, åndelig smerte.
Så dere tok det så alvorlig at det kunne gjort slutt på bandet.
Ja.
For om vi skal være nyttige gjennom musikken, vel, hva er...
Hvordan skal det se ut?
Så jeg brukte noen uker på virkelig å prøve å finne ut hva som føltes riktig.
Det plaget oss fortsatt, og svaret kom i form av
en sang Edge startet.
Og så en dag kom dette sinnet strømmende ut.
Frustrasjonen over ikke å kunne skrive,
ikke å vite om jeg burde være i et rockeband. Hva fremtiden kunne bli.
- Hvor gammel var du da? - Kanskje 21.
Can't believe the news today
I can't close my eyes And make it go away
Det var alkymi. Og jeg så den. Jeg sto ved siden av den.
Jeg så denne forvandlingen fra et indre raseri til et ytre.
How long? How long must we sing this song?
How long? How long?
Tonight We can be as one
Tonight
Og jeg sa: "Det er derfor jeg er i et band."
- Ja. -"Derfor er jeg sammen med ham."
Og den sangen, "Sunday Bloody Sunday",
var en måte vi følte at musikken kunne bety noe mer enn bare seg selv.
Vi fikk et program på RTÉ om U2 i Red Rocks.
Å ja.
Man kunne se fra begynnelsen av at de ville bli enorme.
Give it up!
Så her er en fyr som synger om katolikker og protestanter i Nord-Irland, i Amerika.
U2 snakket på våre vegne foran millioner av amerikanere.
Og vi fikk se det på TV, og vi var målløse.
Sing, "No more"
-No more -No more
No more Wipe your tears away
-Wipe your bloodshot eyes -Sunday Bloody Sunday
Wipe your tears away
- Fordi det blir til en hymne... - Ja.
...en hymne om fortvilelse, om lengsel...
Sunday Bloody Sunday
...bare å uttrykke det, selv om tanken er ganske dyster,
så gir det folk mot og trøst å uttrykke den.
I'm so sick of it
Så akkurat nå er det fred i Irland.
Til slutt, jeg vet ikke når, jeg håper det skjer mens jeg lever, forsvinner grensen,
for det er latterlig å ha en grense på en øy på denne størrelsen.
Og nord og sør vil forhåpentligvis ha mer respekt for hverandre.
Det hadde vært fint.
Før det ble kino, var dette rommet en del av Rotunda Hospital.
Jeg ble født her. Ja.
Brendan Behan sa: "Om du ikke ble født på Rotunda, var du ikke en ekte dubliner."
Der har dere det.
Den neste sangen er den første vi skrev om Dublin.
På 70-tallet var Dublin helt annerledes enn i dag.
Et veldig annerledes land. Veldig ille.
Og vi kalte sangen: "Bad."
If I twist and turn away
If I tear myself in two again
If I could You know I would
If I could
I would
Let it go
Surrender
This is a song of surrender
Kunne dette skjedd noe annet sted enn i Dublin?
Ikke bare fordi dere kjente hverandre, men Dublin.
Vi er der når Irland går fra svart-hvitt til farger.
If I could throw this lifeless lifeline To the wind
FOLKEAVSTEMNING 1998
Landet prøvde å identifisere seg. Hvem er vi?
Tror vi på den myten vi har blitt fortalt? Eller skal vi bli noe mer usedvanlig?
Into the light
Og det er det alle de fire i U2 hadde til felles med landet.
You can only have it all
If you give it all away
You can only have it all
If you give it all away
To let it go
And so not to fade away
To let it go
And so not to fade away
I'm wide awake
Wide awake
I'm not sleeping
Oh, no
I'm not sleeping
Oh, no
Jeg tok ikke feil, gjorde jeg vel? Det er en fantastisk kveld.
Vet dere hvem som spiller i kveld på Croke Park stadion?
Adam og Larry. Ja, jeg har hørt at det er fantastisk.
- Så bra. - Helt sikkert.
La meg stille et spørsmål om å skrive låter.
Når dere skriver en sang og ender med...
Hvem kom med den inspirasjonen?
For det er nydelig, men hvem sier: "Ok, nå skal du..."
Vi liker å stille store spørsmål, så vi starter med "who"?
Til slutt kommer "hvorfor".
- Så vi får "hvorfor-hvorfor" senere? - Ja.
- Og "når" kommer. - Det vil skje mye i kveld, folkens.
Når man går tilbake til "hvorfor U2", må man holde seg til "hvorfor".
Og jeg tror bandet er enige om dette.
Ja, de ville underholde, men ikke bare underholde.
De ville gjøre noe stort. Noe som påvirket folk åndelig.
Og det er "hvorfor".
Vi vokste opp som band på scenen. Sånn lærte vi å gjøre det vi gjør.
Og "Where the Streets Have No Name", da jeg skrev musikken,
ga jeg meg selv en tankeøvelse som var:
"Hva ville jeg ønske å høre på om jeg var blant publikum?
Hva ville imponere meg?"
Gjør det igjen, for dette er en opplevelse jeg aldri vil få igjen, så...
"Where the Streets Have No Name", er en uvanlig blanding av en sang.
Teksten er ikke spesielt tydelig.
Men antydningen som ligger i teksten, er gigantisk.
Og det den ser ut til å antyde,
er at det fins et overjordisk sted vi kan dra sammen. Vil du være med?
I wanna run
I want to hide
I wanna tear down the walls That hold me inside
I wanna reach out And touch the flame
Where the streets have no name
Bandet vårt er et kjemisett.
Where the streets have no name
En kjemisk reksjon mellom publikummet og oss.
Det gjør et godt band fantastisk.
Still building and burning down love
Burning down love
And when I go there
I go there with you
It's all I can do
Forklar sammenhengen mellom "Where the Streets Have No Name"
og Super Bowl XXXVI, seks måneder etter 11. september-angrepet.
Jeg husker at jeg slet med ideen om Amerika,
hva det betydde for meg og rundt omkring i verden.
Og at dette er et skjørt øyeblikk.
11. september 2001
Jeg ville bruke oppmuntring og fjerne den vanlige forestillingen
og gjøre det til et monument av navn som gled forbi.
Pausen under Super Bowl er en forestilling.
Men den største forestillingen er følelser.
Jeg har forstått forbindelsen mellom åndelighet og religion.
Du føler den, og den overkjører deg ikke.
Men den er helt klart påtakelig.
This is all we can do
For meg også. Jeg vil føle det. Det er stoffet jeg foretrekker.
Følelsen av ikke å skrive en sang, men å bli sunget av sangen.
Det høres litt kunstnerisk ut, men det... Du føler at den kommer gjennom deg.
Brian Eno sa til oss:
"Ikke bry dere om sånne ting som ikke å være kule.
Det ville være ukult.
- Bare være dere selv." - Ja.
Og jeg ser tilbake nå, og jeg innser at det er greia til U2, ekstatisk musikk.
For du er i det studioet,
du må ha mot nok til å hoppe ut fra bygningen og tro at du kan fly.
The heart is a bloom
Shoots up through the stony ground
But there's no room
No space to rent in this town
You're out of luck
And the reason that you had to care
The traffic is stuck
You're not moving anywhere
You thought you'd found a friend
To take you out of this place
Someone you could lend a hand
In return for grace
It's a beautiful day
Sky falls, you feel like It's a beautiful day
Yeah, yeah, yeah
You're on the road
But you got no destination
You're in the mud
In the maze of her imagination
You love this town
Even if that doesn't ring true
You've been all over
And it's been all over you
-It's a beautiful day -Day
Don't let it get away
-It's a beautiful day -Day
Yeah, yeah
Touch me now
Take me to that other place
Teach me love
I know I'm not a hopeless case
Det er det som er interessant. Når kom glimtet inn i øyet?
For jeg tror at det reddet U2. Og de skjønte liksom rockestjernegreia,
og humoren kom inn i det de gjorde. For de var pilegrimer.
De var gutta som dro til Amerika med en kristen tankegang,
og plutselig var de rockestjerner.
Plutselig var de på et annet tog, og det fungerte virkelig.
See the bird with a leaf in her mouth
After the flood All the colors came out
Day
-It was a beautiful day -Day
Don't let it get away
-A beautiful day -Day
Yeah, yeah
Touch me now
Take me to that other place
Reach me
I know I'm not a hopeless case
What you don't have You don't need it now
What you don't know You can feel it somehow
What you don't have You don't need it now
Don't need it now
How it must feel to be a bird
Jeg trenger hjelp her, for Irland er et ungt land.
Roaming lonely over sea air
Det jeg visste om Irland da jeg vokste opp, var at religionen kontrollert det.
Og så endret det seg fort. Hvordan skjedde det her?
Den verdenen U2 kommer inn i, er et samfunn som har blitt friere,
men som nå går bakover.
Det får kalde føtter når det gjelder: "Vil vi forandre oss?
Vil vi virkelig bli mer moderne?"
Og dette bandet kommer midt i det.
Og jeg tror at de dannet en avgjørende bro...
...mellom å være et konservativt samfunn til å bli stedet det er nå,
som er et åpent og tolerant samfunn.
Herregud, er det ekte diamanter? Himmel og hav.
- Dave. - Du kan ikke gå ut med dem.
Man tjener mye penger på å kle seg som kvinne.
DRAGQUEEN OG AKTIVIST
- Er det første gang du er i Irland? - Ja.
Du må komme deg ut mer.
Det gjelder nesten alle sider av livet mitt.
Som med mange ting i livet mitt, befinner jeg meg i en uvitende posisjon.
Jeg er en åpen bok.
- Du kan spørre hva du vil. - Ok.
- Jeg lar meg ikke sjokkere. - Det er bra.
Kan man si at Irland var blant de mest undertrykkende mot homoseksualitet,
- og nå nesten har blitt helt omvendt? - Ja.
Jeg vokste opp i et land som undertrykte all seksualitet.
Dublin gjennom hele 80-tallet var et grått, aggressivt normalt sted,
om du skjønner hva jeg mener.
Man hadde ikke hørt om homoseksualitet. Da jeg gikk på videregående på 80-tallet,
var albumene til U2... De viste deg frem.
- Reagerte du på det som ungdom? - Det gjorde jeg ikke.
Jeg var urettferdig og baksnakket U2, fordi for meg på den tiden
var de uløselig knyttet til den heteroseksuelle rockegutt-kulturen
som jeg følte meg fullstendig avvist av. Så jeg dro.
Jeg dro til Japan for å leve, jobbe og gjøre dette.
Og da jeg bodde der, kom U2 dit og opptrådte.
Og jeg begynte å se
at U2 er ikke det U2 som jeg svært urettferdig baksnakket.
Det jeg så på scenen i Tokyo så utover, ikke sant?
Det var sexy og artig.
You're a precious stone
Kanskje jeg overdriver, men de var en del av grunnen til at jeg til slutt
- kom tilbake. - Jøss.
Three hundred and sixty-five degrees
Burning down the house
Jeg så en video av deg på scenen med Bono og bandet.
Å ja.
Love
Rett etter avstemningen om likekjønnet ekteskap.
JA! VI VANT!
Irland var det første landet som godkjente det gjennom en folkeavstemning.
En ting her. Bono ga deg mikrofonen. Husker du hva du sa?
- Det gjør jeg ikke. - Har du noe å si til folkene dine?
Jeg tror at dette kan være det mest hetero publikummet jeg har spilt for.
Det ville jeg måtte sjekke.
Det høres ut som arbeid, og det liker jeg ikke.
På vegne av folk som meg vil jeg bare si tusen takk.
Vi setter virkelig pris på det. La oss gifte oss.
Ja, jeg fant en vei tilbake etter hvert, men ikke fordi jeg endret meg.
Jeg er fortsatt den samme idioten jeg var. Men landet har endret seg dramatisk.
U2 var en del av det som lot Irland stå på egne bein.
Vi har faktisk vår egen greie. Det satte jeg pris på da og gjør det fortsatt.
Så bra. Og har du noen spørsmål til meg?
Du har alltid vært et slags stille moteikon.
Du ser ut som en kul fyr nå. En kul fyr på... Hvor gammel er du nå?
- Syttifem. - Syttifem.
En kul 75-åring.
- En kul... - Hva gjør jeg med brystsmertene?
Om du får brystsmerter og dør her, vil jeg tjene på det.
Et blått skilt der: "Dave Letterman..."
"...døde her."
Ja.
Jeg har dødd på flere teatre i verden.
- Ja. - Men det ville være en ære å dø her.
- Takk for det. - Tusen takk.
Arbeidet deres skaper et vanskelig valg.
Dere er splittet, og det kan oppstå et ultimatum.
Hvilken vei skal vi gå? Skal vi gjøre dette eller det?
Give us your song
Your song
Og du lurte til og med på om det var den spenningen
- som var nyttig for dere kreativt sett. - Det stemmer.
Om du snakker med Keith Richards, en ting han er flink til, er dualitet.
Han sa: "Dualitet. Det er Mona Lisa. Det er ansiktet."
Er det trist? Er det lykkelig?
Unveiled
Dualitet er sangen om tårene, men jeg danser.
Det er U2s greie. Du er midt i det.
Livet mitt åpnet seg som artist
da jeg innså at du ikke behøver å løse alle motsigelsene.
Faktisk bør man være midt i motsigelsen.
Is it getting better?
Do you feel the same?
Will it make it easier on you now?
You got someone to blame
You say one love
One life
It's one need in the night
One love
We get to share it
Leaves you, baby
If you don't care for it
Did I disappoint you?
Leave a bad taste in your mouth?
You act like you never had love
And you want me to go without
Well, it's too late tonight
To drag the dirt out into the light
We're one, but we're not the same
We get to carry each other
Carry each other
One
Have you come here for forgiveness?
Have you come to raise the dead?
Have you come here to play Jesus
To the lepers in your bed?
Did I ask too much?
More than a lot
You give me nothing
Now it's all I've got
We're one, but we're not the same
Yeah, we hurt each other
Then we do it again
You say love is a temple
Love a higher law
Love is a temple
Love a higher law
You ask me to enter
Then you made me crawl
I can't be holding on
To what you've got
When all you got is hurt
One love
One blood
One life
Got to do what you should
One life
With each other
Sister
Brother
Irland er omtrent hundre år gammelt, og bandet er omtrent 50 år gammelt.
Hva er mest usannsynlig:
At Irland er hundre og bedre enn noensinne eller at bandet er 50?
Det er nok mest bemerkelsesverdig at vi har vært et band så lenge.
Vi vokste på en måte opp sammen
og lærte oss å være mennesker i verden på grunn av bandet.
Så vi er nok til en viss grad
litt institusjonaliserte ved å ha vært i U2 så lenge.
Jeg vet ikke om jeg kunne jobbe med venner på et kreativt område særlig lenge.
Det er mange ganger i fortiden der vi kan ha tatt for store sjanser med det.
Vennskapet er en stor del av hvem vi er.
Men man kan miste det underveis, og vi må jobbe med det.
- Skjemmer du ut bandet? - Ja, det gjør jeg.
Aktivismen min, som bandet godtok, er ikke et særlig hipt arbeid.
Om du er i et rockeband, vil du ikke bli fotografert med folk
som kan stå for den rake motsetningen til de verdiene du er opptatt av.
Det gjorde jeg mot dem.
Og jeg vil si at det er usedvanlig på flere nivåer fordi...
REPUBLIKANSK SENATOR
...det er ikke bra for imagene våre.
Da jeg jobbet med Jesse Helms og vi gjorde en stor jobb sammen...
Helms vil ha 500 millioner mer til kampen mot HIV
...sa Edge bare: "Samme hva du gjør, ikke ta med Jesse Helms,
som personlig ødela National Endowment for the Arts,
ikke ta ham med på en U2-konsert." Og jeg tok ham med.
- Det var tøft for oss. - Ja.
Det skapte mye spenning.
Jeg ville nok ikke ha gjort det.
Ja, det var kinkig. Det var det.
Jeg gjør det vi har skapt som band
om til en valuta som jeg velger å bruke på disse områdene.
Og de støtter meg stort sett. Men jeg vet at jeg setter tålmodigheten på prøve.
Føler du at forholdet blir sterkere etter hvert som dere blir eldre?
Ja. Jeg tror vi anerkjenner hverandres særegenheter,
og de er ikke truende. Og vi konkurrerer heller ikke.
Det er bare en del av måten vi viser hverandre respekt på.
Ja.
Vi har et uvanlig forhold.
Som jeg ofte forklarer publikummet, så er Edge fra fremtiden.
Og jeg spør ham ofte: "Hvordan er den?" Og han svarer alltid: "Bedre."
- Hei, folkens. - Dette er digitalt.
Dette er ikke meg, ikke en video.
- Så forvirrende. Det er ikke et menneske? - Nei.
Det er en gjengivelse av meg som en avatar.
...en virtuell utgave av meg. En kopi. Om vi kan...
Bare lov meg at du alltid vil bruke dette til noe godt, ikke ondt.
Det jeg ikke liker... Det jeg ikke liker ved deg...
Det jeg ikke liker ved Edge, er at han ikke trenger meg.
Han kunne gjort alt sammen,
skrevet, sunget, opptrådt, spilt, produsert, alene.
- Men det gjør han ikke. - Fordi det ikke er like morsomt.
I am not afraid Of anything in this world
There's nothing you can throw at me
That I haven't already heard
I am just trying to find A decent melody
A song that I can sing
In my own company
Bestevennene dine er dem du kan ha de beste diskusjonene med.
Jeg har stort sett den beste diskusjonen man kan finne, her borte.
You wanna stand up straight
Carry your own weight
These tears are going nowhere, baby
Jeg ville lagt livet mitt i The Edges hender. Det har jeg faktisk gjort.
Ja. En god avgjørelse.
"Stuck in a Moment."
Yeah
You've got to get yourself together
You got stuck in a moment
And now you can't get out of it
Don't say that later will be better
Now you're stuck in a moment
And you can't get out
And if the night runs over
And if the day won't last
And if your way should falter
Along that stony pass
-And if the night runs over -And if the night runs over
-And if the day won't last -And if the days won't last
And if your way should falter
Along that stony pass
It's just a moment
This too shall pass
Man føler at man er i Irland her, hva?
Hva kalles dette? Er dette Forty Foot?
- Ja. - Forty Foot.
- Hvorfor er dere her? Og så hvorfor? - Jeg er her for å svømme.
- Har dere tapt et veddemål? - Nei.
Forklar fremgangsmåten.
Hver morgen møtes en gjeng med svømmere.
- Alle årstider? - Alle årstider.
- Sommer, vår, vinter, høst? - Ja.
- Hvordan har alle det? - Helt flott.
- Det er en mann med nisselue. - Han svømmer hver dag.
- Vi sier at det er meg. - Ok.
Der er jeg. Det er Dave.
Skal jeg svømme med Dave og late som det er deg?
Ja, gjør det, for jeg er iskald nå.
- Kommer du uti? - Nei, jeg kan lage den lyden uten det.
Er det tare? Å, herregud!
Det er som om et skip har gått på grunn, men vi har funnet de overlevende.
- Hvordan var det? - Veldig fint, faktisk.
- Likte du det? - Det føles fantastisk.
- Er det godt å leve? - Ja, flott.
Man er en annen når man kommer opp igjen.
- Så fint. - En flott forandring. Prøv det.
- Ja, jeg skal prøve bassenget på hotellet. - Ja.
Tradisjonelt sett var dette bare for menn.
- Til 1974... - Ja.
- ...og så fikk kvinner være med. - Jeg var her da kvinnene stormet frem
og hoppet uti og svømte nakne.
Det er en nydelig atmosfære her.
Man kommer aldri opp uten et smil.
- Og om du bekymrer deg, blir det borte. - Jeg skjønner det med smilet.
- Det fryser fast, på en måte. - Sannsynligvis.
La oss se hva temperaturen er. Jeg går ikke for nære.
- Ikke gå for nære. - Nei, ikke mer enn dette.
Jeg sa at dere ikke skulle la meg gå for nære.
Nå må jeg gå. Skoene er våte.
Vi vil ønske "Forty Foot man" velkommen.
- Han har vært ved Forty Foot... - Ja.
- ...og plasket rundt i bukta. - Takk.
Det var på nyhetene, jeg kledde av meg og var uti i 45 minutter.
Du har sett mer av Dublin de siste tre dagene enn vi har det siste året.
Dette var også en gave.
Vi dro et sted og satte oss på toget, og tilbrakte to timer med Glen.
Akkurat.
Det betyr at du og Glen Hansard hadde en skjeggkonkurranse.
Han har et vakkert skjegg, men...
Om du har sjansen til å komme tett på ham,
blir du hypnotisert av de blå øynene hans. Herlighet, mine damer og herrer.
Det er et dikt av Moya Cannon som sier mye om ideen å ta sanger,
og hva som skjer med sanger, og hvor de og musikken kommer.
Det heter "Bære sangene".
Det var alltid dem med lite annet å bære som bar sangene.
Dype rytmer... Fy f...
Alle diktene jeg skriver, ender med fy fa...
- Ok, nå har jeg det. - Greit.
Ok, en gang til.
Det var alltid dem med lite annet å bære
som bar sangene til Babylon, til Mississippi ...
de siste av dem hadde mindre enn ingenting,
de eide ikke sine egne kropper,
men tre århundrer senere var dype rytmer fra Afrika,
stuet bort i hjertene, i knoklene deres, de bærer verdens sanger.
For de som forlot fylket mitt, jentene fra Downings og Rosses
som fulgte sildebåtene nordover til Shetland
og sløyet havets sølv der de dro, eller guttene fra Horn Head og Ranafast,
som tok Derry-båten og sov på et tau i ei hytte,
sangene var deres sjels valuta, det edle metallet i hjertene deres
som kunne byttes mot annet gull, andre sanger som runget rent og klart
når de ble kastet mot deres tids furuplanker.
Så denne ideen at sanger er det vi bærer, selv når vi ikke har noe annet.
- Seierherrene skriver historien. - Ja.
Og de som led, skrev sangene. Så vi har mange sanger i Irland.
Sometimes I wake up in the morning
A ginger lady by my bed
- Hvor lenge har du vært edru? - Siden jeg var 34.
"Siden jeg var 34." Vi krysser fingrene. Vil du se en måte å gå på, Dave?
Følg med. Dette er Dublin-måten å gå på. Er du klar?
Ja, greit.
- Ganske bra. - Dublin.
- Sånn? - Ja, akkurat.
- Er vi fremme? - Her er det.
- Har ikke vært her på lenge. - Hei.
Hei.
Hei, hvordan går det? Hva heter du? Oliver. Jeg heter Dave.
- Jævlig vakkert. - Glen!
- Hei. - Fint å se deg.
Du likte visst øynene mine.
Ok. Det var nydelig. Takk. Det burde være nasjonalsangen deres.
Say you want
A diamond on a ring of gold
Your story to remain untold
Your love not to grow cold
All the promises we break
From the cradle to the grave
All I want is you
Jøss, det var imponerende.
MARSH' BIBLIOTEK
Du har nevnt å spille inn musikalske fraser...
- Ja. - ...på noe.
Det kan skje midt på natten, bokstavelig talt. Jeg våkner med en idé.
Så jeg må stå opp, finne mobilen, en gitar.
Da jeg så på mobilen i dag morges, hadde jeg 6000 taleopptak.
Ærlig talt, å kunne gjøre dette, det er som dere er tryllekunstnere.
Vi har en tryllekunst. Vi skulle skrive en låt til deg som heter "Forty Foot Man".
Når skjedde dette? Hvor lenge...
- Bare der nede. - Klokken 03.00 i dag morges.
- Den startet 03.00. - Virkelig?
Så hele den lille greia til meg er rykende fersk?
Ja.
- Så sprøtt. - La meg prøve det igjen.
- Vil du spille den? - Ja. Ok.
- Si når jeg skal starte. - Dere har skrevet tekst.
-Å ja. - En, to, tre, fire.
We come to love this Forty Foot man
He keeps on doing the best that he can
We almost lost him there On Sandymount Strand
Being swept away was part of his plan
You can laugh nervously
That's how we see underneath
Prøv denne delen.
He's not so exciting
He's not so frightening
Fast as lightning
This Forty Foot man
Oh, yeah
Hjelpe meg.
He travels...
- Hjelpe meg. - Du hater dette...
- Ok. - Hjelpe meg.
Det er en setning der som er helt sann: "Prøver så godt han kan."
Det må jeg fortelle meg selv hele tiden hver dag.
Det har skjedd mange fine ting i livet mitt.
Dette ville være helt på toppen av den listen.
Jeg mener, folk kunne ringe og bestille spesiallagde U2-sanger.
Det vet jeg nå ikke. Saken er at det handler om inspirasjon.
- Du ga oss inspirasjonen. - Det er for mye.
Når skal vi snakke om rettighetene til den?
- Hei, gi deg nå. - Ja.
Gi deg, Letterman.
"Den største låtskrivingen er aldri endelig...
...men er letingen etter det endelige."
How long How long must we sing this song?
How long, how long?
'Cause tonight
We can be as one
Tonight, tonight
Tonight
Kom igjen.
Wipe the tears from your eyes
Teksten til denne er skrevet om for den nye utgivelsen.
Ja, det stemmer.
Det er fantastisk å fullføre "Sunday Bloody Sunday" så mange år senere.
Å dra tilbake til Derry og gjøre det til presens.
Jeg kunne aldri ha skrevet den sangen sånn på den tiden.
Here at the murder scene
The beginning of a fiction
The facts will not come clean
Why so many mothers cry?
Is religion now the enemy Of holy spirit guide?
The real battle yet begun
Where is the victory Jesus won?
Takk.
Alt jeg vil ha, er svaret på spørsmålet: "Hvordan skriver du en sang?"
- Det har jeg ikke ennå. - Ikke for å gjøre det for komplisert,
men akkordene er grunnlaget for alle melodier.
Så før vi kommer til melodien, må vi finne riktige akkorder.
Det er jeg ikke enig i.
Det sier jeg, fordi tenk på det du akkurat gjorde med "One".
Du endret akkordene. Samme melodi. Samme ord.
- Du gjorde det nå. - Faktisk ikke.
Vi endret tonearten, men ikke akkordene.
Det gikk bra. Vi kom nesten til 50 år,
- men på biblioteket gikk det i stykker. - Det faller fra hverandre.
Ja, men faktum er at dere fortsatt gjør det,
og dere er ikke lei av å gjøre det, og dere er stadig...
Jeg har helt klart tenkt på å forlate U2,
- og det vet jeg at alle medlemmene har. - Nei.
- Jo, vi... - Nei.
Nei, alle har tenkt på det, og det er...
Tenkt på det, men det fikk dere ikke ut.
Men det er riktig instinkt å stille spørsmål ved
om dette burde være i virksomhet, og hva det krever av alle de fire i U2.
Grunnen til at jeg vil fortsette,
er fordi noe våkner i stemmen min og sangen min.
Og dette ønsket om å skrive sangen vi ikke har ennå.
Vi jakter på den sangen vi ikke får fatt i.
TEKNIKER
- Vil du høre en annen sang? - Ja.
Jeg elsker Bono
La oss prøve "Breaking Wave", for vi får aldri helt til vokalen.
- La oss gjøre noe helt annet. - Denne sangen har tatt ti år å lage.
Every breaking wave on the shore
Tells the next one There'll be one more
And every gambler knows that to lose
Is what you're really there for
Summer I was fearlessness
Now I speak into an answer phone
Every fallen leaf on a breeze
Leave it alone
If you go
If you go your way and I go mine
Are we so
Are we so helpless against the tide?
Darling, every dog on the street
Knows that we're in love with defeat
Are we ready to be swept off our feet
And stop chasing every breaking wave?
Den tidlige låtskrivingen var egentlig bare skisser.
Av og til har du nettopp startet en sang,
og det kan ta 20 år å få den ferdig.
Men så skjønner du at sangen har ventet på dette øyeblikket.
Ja.
The sea knows just where to stop Drowning is no sin
You know where my heart is Same place yours has been
We've known better starts We stop where we begin
Where we begin
If you go
Your way and I go mine
Are we so
Are we so helpless against it?
Baby, every dog on the street
Knows that we're in love with defeat
Are we ready to be swept off our feet
And stop chasing every breaking wave?
Every breaking wave
Jeg føler meg som en annen. Jeg må legge meg ned.
- Beklager. - Jeg også.
Virkelig?
Every breaking wave
Jeg tror at det vi alle har fått fra Dublin,
er en virkelig forbindelse til det vanlige livet vårt.
Vi har de samme vennene vi hadde da vi var 15, 16.
Alle medlemmene i bandet
har blitt beskyttet mot rockeberømmelsens verste overdrivelser ved å være her.
- Noe som er synd. - Ja...
To, tre, fire.
It's like the room Just cleared of smoke
You didn't even want The heart you broke
It's yours to keep
You just might need one
I finally found my real name
I won't be me when you see me again
No, I won't be my father's son
I'm more than you know
I'm more than you see here
I'm more than you'll let me be
I'm more than you'll know
A body in a soul
You don't see me, but you will
I am not invisible
I don't dream Not as such
I don't even think about you that much
Unless I start to think at all
Of those frozen days
And your frozen ways
They melt away Your face like snow
I'm more than you know
I'm more than you see here
I'm more than you'll let me be
I'm more than you know
A body in a soul
You don't see me, but you will
I am not invisible
La oss prøve noe.
Vi skal synge: "There is no them. There's only us."
Så dere kan være med på dette.
There is no them
There's only us
There is no them
There's only us
Øk det lite grann.
There is no them
There's only us
There is no them
There's only us
There is no them
Tusen takk.
Nå er jeg drita.
Jeg vil si noe. Takk til alle sammen her.
Jeg har aldri opplevd noe sånt. Jeg vil også takke Irland.
Herregud, for en utdannelse. Glen, Gud velsigne deg med det skjegget.
Takk til vertene mine, Bono og The Edge. Takk for gjestfriheten.
Gud velsigne alle i dette rommet. Takk.
Jeg elsker den nye looken, Dave. Jeg sier det bare.
Hvorfor tror du jeg kjøpte denne? Jeg fikk dette fra deg.
Det ser opplagt ut nå, i bakspeilet, men det virkelige mirakelet ved U2 er
at alt vi trengte, alle menneskene vi trengte,
- de har alltid vært der. - Det er der vi begynte dette.
- Det er så utrolig. - Ja.
We came across This Forty Foot man
A colossus on our tiny island
We nearly lost him Up on Sandycove Strand
But he...
Being swept away was part of his plan
And the monster's not under the sea
Oh, the monster's sitting next to me
And he's not frightening
He's not even biting
His tongue is like lightning
The Forty Foot man
It can take a stranger To see yourself
An outside eye can be of great help
He's only one But he'll pop it right out
He's a caring, sharing cyclops
Of this there's no doubt
He's not that frightening
He's not even biting
His tongue is fast as lightning
The Forty Foot man
Oh, what a wonderful discovery
Oh, and I find We're laughing nervously
He's not that frightening
He's not even biting
A tongue like lightning
The Forty Foot man
Tekst: S. Marum