Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Da vi voksede op i Irland, var det, som om fremtiden altid var et andet sted.
I vores Dublin føltes det, som om der ikke var nogen nutid.
Endsige en fortid eller fremtid.
U2 brugte de sidste to år på at genopdage deres sange.
Vores band føltes fremmedgjort fra de traditioner, vi kunne have holdt fast i.
Spørgsmålet, der vækkede vores interesse, var:
"Hvordan passer vi ind i den historie?"
Bono og The Edge inviterede en gammel ven til at se dem optræde
disse genfortolkede sange live for første gang.
Jeg leder efter jordnøddesmørslik.
Hvad er det?
Jeg vil ikke røre ved din mad.
Nu har du jo rørt... Okay. Tak.
- Hvad hedder du? - Felix.
Felix? Jeg hedder Dave.
Rart at møde dig. Jeg prøver at komme til Dublin.
Hyg dig. Tak.
Nu skal I høre, hvad der gør aftenens show så godt.
Det største, bedste, mest spændende og indflydelsesrige rockband i verden.
Mine damer og herrer, her er U2 igen.
U2, mine damer og herrer.
- Hej, Dave. - Gode gud.
- Godt at se dig igen. - Godt at se dig.
Tak for, jeg må være en del af det.
Sikke forventninger du har sat for dig selv.
Forfatter af både poesi og prosa, musiker. Noget andet, jeg har glemt.
Mit selvværd har aldrig været lavere.
Du skal bare vide, at døren er hermed lukket.
Du og jeg bliver ikke bedste venner.
Kan du lide et retrospektiv om dit liv?
Kan du lide at se tilbage på dit liv nu?
Nej.
Okay. Det er alt fra os så. Tusind tak.
Lad os snakke om musik.
Efter årevis af overvejelser, har du ændret nogle af sangenes tekster.
Du mente, at nogle af dem ikke blev færdige i første omgang.
Ja, det passer.
Vi ville skære igennem kunstigheden,
der er uundgåelig, når man har spillet i så lang tid.
Under pandemiens isolation blev spørgsmålet nærmere:
"Hvad er tilbage, når alt er skrællet af?" Men hvor fører man det hen?
Lad os starte forfra.
Vil du vide, hvad jeg lavede under pandemien?
- Hvad lavede du? - Kalligrafi.
- Virkelig? - Ja.
Jeg er blevet ret god.
Ja.
Bono & The Edge A SORT OF HOMECOMING with Dave Letterman
Imellem turnéer, mens Larry var skadet,
og Adam lavede sin kunstfilm...
...inviterede Edge og jeg David Letterman til Dublin for at snakke om vores sange.
To, tre, fire.
Det var bestemt en del af mig, der ville høre dem igen som for første gang.
Koncertprøve
Vi spurgte os selv det nervøse spørgsmål:
"Har de sange værdi, hvis man fjerner den slagkraft, som et rockband som U2 har?"
Vent lidt.
Da Adam og Larry var væk,
inviterede Bono og Edge musikere, venner og studerende fra Dublin til at hjælpe.
Kan vi løfte det? Kan vi prøve?
Bum.
Bare for at give det et løft.
Undskyld.
Sådan.
There is no them
There's only us
For at få den arpeggio-effekt, kan du ligesom kilde dit instrument så at sige.
Smukt.
There is no them
Når alt er ebbet ud...
There's only us
There's only you and me
Me and you
Alle jer, der synger til sidst:
Gør det til en aura af en slags, ikke?
There's only us
Flot.
Sikke et rum.
Det lyder så smukt.
Og hans Dave-hed kommer til Dublin.
Hvor er Dave?
Hold nu kæft! De lever stadig.
- David Letterman. - David.
- Goddag, mænd. - Hej.
Hej.
- Hvordan går det? - Goddag.
Hvad siger du så?
- Er det dit første besøg? - Første besøg til Dublin.
Det er faktisk første gang, jeg forlader huset.
Fortæl mig lidt om det her foretagende.
InDub Reggae Store.
- Den eneste reggae-butik i Irland. - Den eneste?
Ja, den eneste i Irland.
Jeg er interesseret i et ostehjul.
Jeg har aldrig købt et ostehjul før.
Jeg vil gerne købe to hatte til mine venner.
Deres hoveder er... Det ene er sådan her, og det andet er cirka sådan her.
Kan nogen hjælpe en gammel mand, der bærer rundt på et ostehjul?
Jeg vil byde jer velkommen til U2-rundvisningen.
Når jeg lytter til visse bands, ser jeg bylandskaber for mig.
Og Dublin og U2 er tæt forbundet.
I oktober 1977 spillede et fantastisk britisk punkband kaldet The Clash
to koncerter i Examination Hall på Trinity College, Dublin.
Blandt publikummet var en ung, modtagelig Bono.
Det, at se The Clash på scenen synge deres vrede sange, var en åbenbaring.
Senere, da de vel nok var det største band i verden,
glemte de aldrig denne del af Dublin, og alt, den gjorde for dem.
Jeg fik at vide, der ville være et varmt måltid.
Lad os spole tilbage.
Præcis det, du ikke har lyst til.
Hvor gamle var I, da I fandt sammen og...
Så i 1976 var jeg 15.
Femten?
Der.
Da jeg var 11, gik jeg i den skole i ét år. De bortviste mig.
Ellers havde jeg aldrig mødt denne mand.
- Virkelig? - Det passer.
Fortæl mig om dit forhold til bandet.
- Hvornår begyndte det? - I februar 1982.
- Blev du tætte venner med dem? - Tætte nok.
Sørg for, I får solen i ansigtet.
Ja, du er vild med skygger, ikke?
Men du er en del af familien.
Har du set dem forandre sig drastisk over årene, siden du mødte dem?
På en måde er de faktisk de samme mennesker.
Okay, The Edge. Det er dit kalenderbillede.
Monday morning
Eighteen years of dawning
I said, "How long?"
I say, "How long?"
Bandet blev født ud ad kulturen
på et specifikt gymnasium i en specifik tidsperiode.
I was so glad
Det var et socialt eksperiment i vores land.
Det tilhørte ikke en trosretning. Folk fra alle religioner kunne gå der.
Og hvad der var vigtigere for mig: Både piger og drenge.
Boys and girls They go to school
Årgang 1978
And girls can make children
Well, not like this one
Vi opfandt en hel kultur for os selv i vores vennegruppe.
Vi kaldte os for Lypton Village. Jeg kan ikke huske hvorfor.
Og i Lypton Village fik alle vores venner deres eget unikke kælenavn.
Der er der, jeg fik navnet "The Edge".
Bonos Village-navn var "Bono Vox fra O'Connell Street."
- Høreapparatbutikken? - Præcis.
Det var en del af et modspil mod det konservative samfund, vi var en del af.
Så her er The Edge.
Bono.
Så er der Adam.
Og så er der Larry.
Når du hører, hvad deres originale Village-navne var,
vil du forstå, hvorfor de ikke bruger dem.
Larry var kendt som "The Jam Jar".
The Jam Jar?
Adam var mrs. Burns.
Bassisten hedder "mrs. Burns."
Ja.
We got spirit, we got soul
My brothers and I are out of control
Vi havde ingen ambition udover at lave noget sjovt på en lørdag eftermiddag.
Men da vi så begyndte at spille sammen,
og til at starte med rædselsfuldt dårligt, kunne vi se, der var kemi.
Mit kælenavn var "Narrøv."
Jeps.
Du og jeg så hinanden sidst i starten af 00'rne.
Vi var gæster på dit show.
Vores næste gæster er talentfulde sangere og sangskrivere, der er med i filmen Once...
Dengang tror jeg ikke, vi talte meget sammen.
Udover: "Her er han", "tak" og "godnat".
Du stak hovedet ind i værelset og sagde hej hurtigt. Det var stort for os.
Derudover fik vi at vide: "Undgå David."
- Og se ham ikke i øjnene. - Det fik vi at vide, ja.
Hej, Glen. Det var smukt. Undskyld mig.
Dine øjne er forresten utrolig smukke.
Tak, David.
- Forklar, hvor vi er. - Vi er i Dublin. Vi er i Greystones.
Så vi er på den sydlige kant af "svingene i kystens bugnende bugt."
For at citere Joyce. Vi er i...
Du har været her under ét minut, og du citerer Joyce. Gode gud.
Jeg må jo imponere dig med irskhed.
- Vi skal snakke om dine venner, U2. - Jeg har kendt dem næsten hele mit liv.
Da jeg var ti år, tog min onkel mig til en koncert med The Police.
Men opvarmningsbandet var U2.
-Åh gud. - Jeps.
Og alle var bare...
Den mand gik på scenen og opførte sig, som var han besat.
Alle gik derfra og tænkte: "Hvem var de?"
Og de var irske. Og de var fra Dublin.
De kom fra den samme by som mig. Så vi blev besat af dem.
Det lød ikke som noget andet.
Ikke blot fra Irland. Men heller ikke som noget fra USA eller Storbritannien.
U2 var helt anderledes.
I was on the outside when you said
You said you needed me
Så ikke kun i USA, men globalt:
Hvorfor er folk så følelsesmæssigt modtagelige overfor musikken?
Første gang man hørte "I will Follow" i radioen.
Dengang handlede alt om at vise, man var imod alting.
U2 prøvede at udtrykke noget ved at overvinde en med oprigtighed.
De havde et formål og en troværdighed i deres musik, man let kunne afvise.
Fordi Bono skar igennem med noget rent.
Da det første album blev lavet, var jeg 18.
Så vi var jo børn, da vi begyndte.
Havde I en vision om jeres fremtid, eller var det dag-til-dag, uge-for-uge?
Det var vores koncerter og at se U2-publikummet live,
der gav os en fornemmelse af at bevæge os op- og fremad.
Det var helt nyskabende.
U2 ryddede bordet på en måde.
Alle andre bands på vej op endte bagved U2.
Ingen troede, det var U2, der fik succes.
For de var bare lidt akavede.
Men de havde noget. De havde et budskab i deres sange.
Tak. Gud velsigne jer.
Vil I se et U2-show i morgen?
Der er en gratis U2-koncert.
Ja.
Kender du bandet U2?
- Ja. - Har du nogensinde set dem live?
Ikke live, tro det eller ej.
De spiller en koncert her i byen i morgen aften.
Du bør komme til koncerten.
Bare nævn mit navn, så kommer du ind.
Bare sig: "Dave sagde, det var okay, jeg kom."
Ja, det vil jeg meget gerne.
For guds skyld, du bør komme. Ja.
Mit arbejde er gjort.
Men jeg synes, det interessante nu er, at de vender tilbage til begyndelsen igen.
Ens største konkurrent er at ville føle sig tryg.
Det føles virkelig rart at sælge 20 millioner albummer, eller hvad det er.
Og man ved, hvad det lyder som.
Men at sige: "Nej, vi vil forandre det. Og vi vil tage vores fans med os."
Hvordan synger du den her opvarmning?
Lad mig gætte.
Så er ens største fjende ens frygt for fremskridt.
Problemet med dem er, der står ikke, hvor man skal tage hen.
Vi skal nok finde vej. Det skal du ikke være bange for.
Det er noget af en dag, ikke?
Skønt.
Jeg ser dem for første gang.
- Sikke et spillested. - Fantastisk.
Er alt, du gør, stadig indenfor din komfortzone?
Sjældent.
Jeg er sjældent i min komfortzone.
Jeg tror, det har været svært for bandet, for jeg lader heller ikke dem være der.
For mig er musik og sangskrivning som hjertekirurgi.
Åh nej.
Tusind tak.
Tak.
Har vi en idé om, hvad der venter os i aften.
I vil være lykkelige for denne oplevelse.
Er I klar?
Bono og The Edge.
Lights go down
It's dark
The jungle is your head Can't rule your heart
A feeling so much stronger Than a thought
Your eyes are wide
And though your soul It can't be bought
Your mind can wander
Hello, hello
Hola!
We're at a place called Vertigo
Dónde está?
It's everything I wish I didn't know
You give me something I can feel
The night is full of holes
As bullets rip the sky Of ink with gold
They sparkle as the boys Play rock and roll
They know that they can't dance
At least they know
I can't stand the beats
I'm asking for the check
Girl with crimson nails Got Jesus around her neck
Swinging to the music
Hello, hello
Hola!
Yeah, a place called Vertigo
Dónde está?
It's everything I wish I didn't know
You give me something I can feel
Feel
Dime con quién andas Y te diré quién eres
Entendemos?
All of this
All of this can be yours
All of this
All of this can be yours
Just give me what I want And no one gets hurt
Hello, hello
Hola!
We're at a place called Vertigo
Dónde está?
It's everything I wish I didn't know
But you give me something
I can feel your love teaching me how
Your love is teaching me how
How to kneel
Kneel
Bandets oprindelse bliver altid forbundet med religiøs, kristen indflydelse.
Det lyder usædvanligt i sammenligning med USA, hvor et rockband
er unge, der ryger hash i garagen og vil score piger.
Det når vi til.
- Er det på grund af Irland? - Jeg bør tegne et kort til dig.
Okay, så...
Giv mig et sekund til at tegne en skitse af Irland til dig.
Det er tæt nok på.
Vi bor på en lille ø i Nordsøen,
der bliver brutaliseret af dårligt vejr og nogle besværlige naboer.
Og i landet Nordirland
var der flere protestanter end katolikker.
Hvorfor blev grænsen etableret?
Vores uafhængighedskrig.
Så hvem skal jeg være sur på her? Jeg er ivrig efter at være sur på nogen.
Jeg er med til at splitte. Skal jeg være sur på Storbritannien?
- Nej. - Okay. Så er jeg sur på de samme som dig.
Så er forskellen her stadig hovedsageligt baseret på religion?
Ja.
DU TRÆDER NU IND I ET FRIT DERRY
I vores barndom var vi midt i The Troubles-konflikten.
Britiske tropper, tilkaldt for at opløse en demonstration, dræbte 13 katolikker.
Det fortsatte bare drypvist, mens vi dannede bandet.
FJERN BRITISKE TROPPER
Vi ledte efter en måde at udtrykke vores tro på, som ikke var åbenlyst religiøs.
Og der var en bevægelse i Irland i slutningen af 70'erne,
der hed Karismatisk fornyelse.
Vi mødte nogle religiøse mennesker.
De havde ikke rigtig nogle ejendele.
De levede et meget disciplineret liv. Vi syntes faktisk, de var ret punkrock.
Det virkede, som om de accepterede os, som dem vi var.
Men de blev mere som en traditionel kirke.
Og så kom ledelsen og sagde til os:
"I bør dedikere jer til Gud på fuldtid og ikke det her rock and roll-pjat."
Musik var noget, vi skulle opgive, fordi de mente, rock and roll var noget nonsens.
Og at det rigtige job var at fikse en knust verden.
Og Edge var ret plaget af det.
Så det blev taget så alvorligt, at det kunne have opløst bandet?
Ja.
Fordi hvis vi skulle være nyttige gennem vores musik, hvordan ville det se ud?
Så jeg brugte et par uger på at udrede, hvad der føltes rigtigt.
Det gik os stadig på. Og det reelle svar kom i form
af en sang, som Edge begyndte på.
Og så en dag vældede raseriet frem.
Frustrationen over ikke at måtte skrive, og om jeg burde været i et rockband.
Hvad der ville ske i fremtiden.
- Hvor gammel var du da? - Måske 21.
Can't believe the news today
I can't close my eyes And make it go away
Det var alkymi. Og jeg iagttog det. Jeg stod ved siden af det.
Jeg så denne forvandling fra indre vrede til ydre.
How long? How long must we sing this song?
How long? How long?
Tonight We can be as one
Tonight
Og jeg tænkte: "Det er derfor, jeg er i et band."
Det er derfor, jeg er sammen med ham.
Den sang, "Sunday Bloody Sunday",
var en måde at føle, vores musik kunne have betydning for andet end sig selv.
Vi så U2 optræde ved Red Rocks på RTÉ.
Nå ja.
Man kunne se fra starten af, de prøvede på at blive stratosfæriske.
Her er en fyr, der synger om katolikker og protestanter i Nordirland, i USA.
U2 var vores fortalere foran millioner af amerikanere.
Og vi kunne se det på tv, og vi var målløse.
Syng: "Aldrig mere"
Aldrig mere
Wipe your tears away
- Wipe your bloodshot eyes - Sunday Bloody Sunday
Wipe your tears away
- Fordi det bliver en lovsang. - Ja.
En lovsang om fortvivlelse og længsel.
Bare at udtrykke det, selvom det er en dyster tanke.
At ytre den giver folk mod og forløsning.
I'm so sick of it
Lige nu er der fred i Irland.
Med tiden, jeg ved ikke, hvornår det sker,
jeg håber, det bliver mens jeg lever, vil grænsen forsvinde.
For det er ret latterligt at have en grænse på en ø af den størrelse.
Og norden og syden vil forhåbentlig have mere respekt for hinanden.
Det ville være rart.
Før det var en biograf, var dette en del af Rotunda Hospital. Dette rum.
Jeg blev født her. Det gjorde jeg.
Brendan Behan sagde:
"Hvis du ikke blev født i Rotunda, var du ikke en rigtig dubliner."
Sådan.
Den næste sang er den første, vi rigtig skrev om Dublin.
I 70'erne var Dublin meget anderledes, end det er i dag.
Et meget anderledes land. Meget slemt.
Og vi kaldte sangen: "Bad."
If I twist and turn away
If I tear myself in two again
If I could You know I would
If I could I would let it go
Surrender
This is a song of surrender
Kunne noget af det være sket et andet sted end Dublin?
Ikke kun fordi I kendte hinanden, men selve Dublin.
Vi er der, mens Irland bevæger sig fra sort-hvid til farver.
If I could throw this lifeless lifeline To the wind
NORDIRLAND FOLKEAFSTEMNING 98
Landet prøvede at identificere sig selv.
Hvem er vi? Køber vi den myte, de har solgt os?
Eller vil vi blive noget ekstraordinært?
Into the light
Det havde alle fire medlemmer af U2 til fælles med landet.
You can only have it all
If you give it all away
You can only have it all
If you give it all away
To let it go
And so not to fade away
To let it go
And so not to fade away
I'm wide awake
Wide awake
I'm not sleeping
Oh, no
I'm not sleeping
Oh, no
Jeg var ikke forkert på den, vel? Det er en vidunderlig aften.
Ved I forresten, hvem der optræder på Croke Park i aften?
Adam og Larry.
- Jeg hører, det er super. - Det er det sikkert.
Jeg vil stille et spørgsmål om sangskrivning.
Når I skriver en sang, og I ender med:
Hoo-hoo
Hvem gav jer inspirationen til det?
For det er smukt, men hvem siger: "Her skal du tilføje: Hoo-Hoo."
Vi kan lide at stille de store spørgsmål, så vi starter med: "Hvem".
Og vi når til: "Hvorfor".
- Så vi hører "hvorfor-hvorfor" senere? - Ja. Og "hvornår" er på vej.
Det er da noget af en aften, ikke?
For at vende tilbage til U2's hvorfor. Man må starte med hvorfor.
Jeg tror, bandet er enige om det.
De ville underholde, men de ville ikke kun underholde.
De ville lave noget betydeligt, som spirituelt rørte folk.
Og det er "hvorfor".
Vi voksede op som et band på en livescene.
Det er sådan, vi lærte at gøre det, vi gør.
Da jeg skrev musikken til "Where the Streets Have No Name",
lavede jeg en specifik udfordring for mig selv om at:
"Hvad ville jeg gerne lytte til, hvis jeg var i publikummet?"
Hvad ville overvælde mig?
Vil du ikke nok gøre det igen? Jeg kommer aldrig til at opleve det igen.
"Where the Streets Have No Name" er et usædvanligt sammenkog af en sang.
Teksten er ikke særlig uddybet.
Men det underforståede, der findes i teksten, er gigantisk.
Og det underforståede er vel,
at der er et transcendentalt sted, vi kan tage til sammen.
Vil du med?
I wanna run
I want to hide
I wanna tear down the walls That hold me inside
I wanna reach out And touch the flame
Where the streets have no name
Vores band er et kemisæt.
En kemisk reaktion mellem vores publikum og os.
Det er det, der gør et godt band storslået.
Still building and burning down love
Burning down love
And when I go there
I go there with you
It's all I can do
Forklar forbindelsen mellem "Where the Streets Have No Name"
til Super Bowl 36. Seks måneder efter terrorangrebet den 11. september.
Jeg kan huske, jeg kæmpede med konceptet om USA,
og hvad det betød for mig, og dets betydning rundt i verden.
Og at det var et skrøbeligt øjeblik.
Jeg ville appellere.
Fjerne det, der normalt er storslået, og forvandle det til et mindesmærke af navne.
Super Bowls pauseshow er storslået.
Men det mest storslåede er følelser.
Jeg er begyndt at forstå forbindelsen mellem spiritualitet og religion.
Det kan man mærke uden, at det slår en oven i hovedet med det.
Men det er helt klart nærværende.
This is all we can do
Også for mig. Jeg vil også føle det. Det er mit yndlingsstof.
Følelsen af, ikke blot at skrive en sang, men at blive sunget af sangen.
Det lyder lidt kunstnerisk, men man føler det kraftigt strømme igennem en.
Det var Brian Eno, der sagde til os:
"I bør ikke gå op I ting som at være cool. Det ville ikke være cool for jer.
- Bare vær jer selv." - Netop.
Jeg ser tilbage nu og indser, det er U2's ting: Ekstatisk musik.
Når man er i studiet, skal man have modet til at hoppe ud og tro på, man kan flyve.
The heart is a bloom
Shoots up through the stony ground
But there's no room
No space to rent in this town
You're out of luck
And the reason that you had to care
The traffic is stuck
You're not moving anywhere
You thought you'd found a friend
To take you out of this place
Someone you could lend a hand
In return for grace
It's a beautiful day
Sky falls, you feel like It's a beautiful day
You're on the road
But you got no destination
You're in the mud
In the maze of her imagination
You love this town
Even if that doesn't ring true
You've been all over
And it's been all over you
It's a beautiful day
Don't let it get away
It's a beautiful day
Touch me now
Take me to that other place
Teach me love
I know I'm not a hopeless case
Det er jo interessant.
Hvornår fik de glimtet i øjet? For jeg tror, det reddede U2.
Da de forstod det med at være rockstjerne, og humor blev en del af det, de lavede.
De var pilgrimmene. De drog til USA med en kristen mentalitet,
og pludselig var de rockstjerner.
Pludselig havde de fundet en anden vej, og det fungerede.
See the bird with a leaf in her mouth
After the flood All the colors came out
It was a beautiful day
Don't let it get away
A beautiful day
Touch me now
Take me to that other place
Reach me
I know I'm not a hopeless case
What you don't have You don't need it now
What you don't know You can feel it somehow
What you don't have You don't need it now
Don't need it now
Jeg har brug for hjælp, for Irland er et ungt land.
Det, jeg vidste om Irland i min barndom, var, at det blev styret af religion.
Og så ændrede det sig, og det ændrede sig hurtigt. Hvordan skete det?
Den verden, U2 kom ind i, var et samfund, der var ved at blive mere frisindet.
Men som var på vej tilbage.
Det får kolde fødder og spørger: "Vil vi virkelig forandres?
Vil vi virkelig være mere moderne?"
Og bandet opstår i midten af det.
Jeg tror, de udgjorde en afgørende bro.
Fra at være et konservativt samfund til at være det, som det er nu,
hvilket er et åbent og tolerant samfund.
Er det ægte diamanter?
Hold da op.
Dave, Dave.
Du må ikke forlade bygningen med dem på.
Man tjener godt på at klæde sig ud som en kvinde.
DRAGQUEEN OG AKTIVIST
- Det er din første tur til Irland, ikke? - Jo.
- Du må komme mere ud af huset. - Det passer for alle dele af mit liv.
Som mange ting i mit liv er mit startpunkt uvidenhed.
- Jeg er en åben bog, Dave. Spørg om alt. - Okay.
- Jeg kan ikke chokeres. - Det er godt.
Kan man sige, at Irland var blandt de mest undertrykkende for homoseksualitet,
og at det nu næsten er det stik modsatte?
Ja.
Jeg voksede op i et land, der undertrykte selv antydningen af seksualitet.
Igennem 80'erne var Dublin et gråt, aggressivt normalt,
sted at være. Man hørte ikke engang om homoseksualitet.
Da jeg gik i gymnasiet i 80'erne, afslørede U2's albums en.
- Talte de til dig, da du var ung? - Ikke til mig.
Jeg dømte U2 uretfærdigt, fordi jeg så dem dengang
som en del af en heteroseksuel maskulin rockkultur,
som jeg følte mig afvist af. Så jeg flyttede væk.
Jeg tog til Japan for at bo og gøre dette her.
Og mens jeg boede der, kom U2 og optrådte.
Jeg begyndte at se,
at denne U2 er ikke den samme, som jeg uretfærdigt dømte.
Det, jeg så på scenen i Tokyo var fremadskuende. Det var sexet og sjovt.
Måske overdriver jeg, men de var en del af grunden til,
at jeg endte med at komme tilbage.
Jeg så en video af dig på scenen med Bono og bandet.
Nå ja.
Det var kort efter, afstemningen om ligestilling for ægteskab.
Irland var det første land i verden, hvor folk stemte for ligestilling for ægteskab.
Bono gav dig mikrofonen. Kan du huske, hvad du sagde?
Ikke rigtig nej.
Vil du sige noget til dit folk?
Jeg vil bare sige, I er nok det mest hetero publikum, jeg har optrådt for.
Det må jeg tjekke, Dave. Det lyder som arbejde, og det kan jeg ikke lide.
Jeg vil bare sige på vegne af folk som mig: Tusind tak. Vi er taknemmelige.
Lad os gifte os.
Jeg fandt min vej tilbage med tiden, men ikke fordi jeg har forandret mig.
Jeg er den samme idiot, jeg var dengang.
Men landet har forandret sig dramatisk.
U2 var en del af det, der gav Irland mulighed for at stå på egne ben.
Så vi havde vores egen ting.
Det satte jeg pris på dengang, og det gør jeg stadig.
Godt for dig, og har du nogen spørgsmål til mig?
Ja. Jeg tror, du altid har været lidt af et underspillet stilikon.
Du ligner en cool gut nu. En cool gut på... Hvor gammel er du nu?
- 75. - Du er en cool 75-årig.
Hvad skal jeg gøre ved hjertekramperne?
Dave, hvis du dør her, så kan jeg tjene på det i årevis.
Jeg sætter en mindetavle op derude: "Dave Letterman døde her."
Jeg har været døden nær på mange scener, men det ville være en ære at dø her.
- Tak for det. - Tusind tak.
Dit arbejde stiller i særdeleshed et svært valg.
Du er splittet, og måske er der et ultimatum.
Hvilken vej skal vi tage? Skal vi herhen, eller skal vi derhen?
Og du spekulerede vist på, om det var den spænding, der gavnede din kreativitet.
Nøjagtigt.
Hvis du taler med Keith Richards...
Han har altid haft stor forståelse for dualitet.
Han siger: "Dualitet. Det er Mona Lisa. Det er ansigtet."
Er det trist? Er det lykkeligt?
Dualitet er sangen om tårer, men jeg danser.
Det er U2's ting. Man er i midten af det.
Mit liv åbnede sig som kunstner,
da jeg indså, man ikke behøver at afklare alle selvmodsigelser.
Faktisk så er selvmodsigelsens midtpunkt det sted, man bør være.
Is it getting better?
Do you feel the same?
Will it make it easier on you now?
You got someone to blame
You say one love
One life
It's one need in the night
One love
We get to share it
Leaves you, baby
If you don't care for it
Did I disappoint you?
Leave a bad taste in your mouth?
You act like you never had love
And you want me to go without
Well, it's too late tonight
To drag the dirt out into the light
We're one, but we're not the same
We get to carry each other
Carry each other
One
Have you come here for forgiveness?
Have you come to raise the dead?
Have you come here to play Jesus
To the lepers in your bed?
Did I ask too much?
More than a lot
You give me nothing
Now it's all I've got
We're one, but we're not the same
Yeah, we hurt each other
Then we do it again
You say love is a temple
Love a higher law
Love is a temple
Love a higher law
You ask me to enter
Then you made me crawl
I can't be holding on
To what you've got
When all you got is hurt
One love
One blood
One life
Got to do what you should
One life
With each other
Sister
Brother
Irland er cirka 100 år gammelt, og bandet er cirka 50 år gammelt.
Hvad er mere usandsynligt:
At Irland er 100 og klarer sig bedre end nogensinde før, end at bandet gør det?
Jeg ville svare: Det, vi har forblevet et band i så lang tid, er mere usædvanligt.
Vi voksede op, mens vi lærte at samarbejde.
Og lærte at være verdensmænd på grund af vores band.
Så vi er nok lidt institutionaliserede af at være i U2 i så lang tid.
Jeg ved ikke, om jeg kunne samarbejde kreativt med mine venner overhovedet.
Jeg har ofte tænkt, at det muligvis var en anelse overmodigt af os.
Venskab er en dybtliggende del af, hvem vi er.
Men man kan miste det hen ad vejen, og vi må arbejde på det.
- Sætter du bandet i forlegenhed? - Ja, det gør jeg.
Min aktivisme, som bandet vil være enige om, er ret kikset arbejde.
Hvis man er i et rock and roll-band, vil man ikke være på et foto med folk,
der står for det stik modsatte af de værdier, der er afgørende for en.
Og det gjorde jeg mod dem.
Jeg siger, det er usædvanligt på flere måder, fordi det skader begge vores image.
JESSE HELMS REPUBLIKANSK SENATOR FRA N.C.
Da jeg arbejdede med Jesse Helms, og vi udrettede gode ting sammen...
Helms vil øge budgettet for at bekæmpe AIDS
Edge sagde: "Vil du ikke nok, uanset hvad, lade være med at tage Jesse Helms,
der personligt nedlagde den nationale kunstfond, med til en U2-koncert."
Og jeg tog ham med til en U2-koncert.
- Det var virkelig svært for os. - Ja.
Det skabte meget spænding.
Jeg ville nok ikke have gjort det.
Ja, det var pinligt.
Jeg forvandler det, vi laver som et band,
til en valuta, som jeg vælger at bruge i disse områder.
Og i det store og hele, så støtter de mig.
Men jeg ved, jeg sætter deres tålmodighed på prøve.
Føler I, jeres forhold bliver stærkere, som tiden går?
Ja. Jeg tror, vi anerkender hinandens særheder.
Og det er ikke truende. Vi konkurrerer heller ikke med hinanden.
Det er nok bare en del af den måde, vi viser respekt for hinanden.
Ja.
Vi har et usædvanligt forhold.
Som jeg ofte forklarer til publikummet, så kommer Edge fra fremtiden.
Og jeg spørger ham ofte: "Hvordan er det?"
Hvilket han altid svarer med: "Bedre."
Det er digitalt.
Det er ikke mig. Det er ikke en video.
Jeg er forvirret. Er det ikke dig?
- Det er ikke et menneske? - Nej. Det er en kopi af mig som en avatar.
...virtuelle version af mig. En kopi. Forestil dig, hvis vi kunne...
Du må love mig, du altid vil bruge det til at udrette godhed og ikke ondskab.
Det, jeg ikke kan lide...
Det, jeg ikke kan lide ved dig...
Det, jeg ikke kan lide ved Edge, er, at han ikke har brug for mig.
Han kunne gøre alt dette,
skrive, synge, optræde, spille, producere, for sig selv.
Men det gør han ikke.
For det er ikke lige så sjovt.
I am not afraid Of anything in this world
There's nothing you can throw at me
That I haven't already heard
I am just trying to find A decent melody
A song that I can sing
In my own company
De bedste venner er dem, man kan have de bedste diskussioner med.
Og jeg har den bedste diskussion, man kan finde, lige her.
You wanna stand up straight
Carry your own weight
These tears are going nowhere, baby
Jeg ville lægge mit liv i Edges hænder.
Det har jeg faktisk gjort.
Det var et godt valg.
"Stuck in a Moment."
You've got to get yourself together
You got stuck in a moment
And now you can't get out of it
Don't say that later will be better
Now you're stuck in a moment
And you can't get out
And if the night was over
And if the day won't last
And if your way should falter
Along that stony pass
And if the night runs over
And if the days won't last
And if your way should falter
Along that stony pass
It's just a moment
This too shall pass
Man føler virkelig, man er i Irland her, ikke?
Hvad hedder det her sted? Er det Forty Foot?
Ja.
- Fortæl os, hvorfor I er her. - Jeg er her for at svømme.
- Men har du tabt et væddemål? - Nej.
Kan I forklare rutinen?
Hver morgen mødes en gruppe af svømmere.
Alle sæsoner?
- Sommer, forår, vinter, efterår? - Ja.
Hallo, hvordan har I det?
Storslået.
- Der er en mand i en nissehue. - Han svømmer her hver dag.
- Vi vil lade, som om det er mig. - Okay.
Der er jeg. Der er Dave.
Skal jeg svømme med Dave og lade, som om det er dig?
Ja, gør det. For jeg fryser.
Vil du med?
Nej, jeg kan lave den lyd uden at hoppe i.
Er det tang?
Åh gud!
Det er, som om et skib er forlist, men vi har fundet de overlevende.
- Hvordan var det? - Det var faktisk skønt.
- Nød du det? - Det føles fremragende.
- Du er glad for at være i live? - Ja da.
Du hopper i som én person, og kommer op som en anden.
- Det er godt at høre. - Det er forvandlende. Prøv det.
Når jeg kommer tilbage til hotellet, prøver jeg det i poolen.
Ja.
Traditionelt var det kun for mænd.
Indtil 1974. Så fik kvinder adgang.
Jeg var her, da kvinderne styrtede frem og hoppede i og svømmede nøgen rundt.
Der er en skøn stemning hernede.
Man kommer aldrig op uden et smil på læben.
- Og hvis man er bekymret, forsvinder det. - Jeg forstår smilet på læben.
- Det er sikkert frosset fast i ansigtet. - Sikket.
- Lad os se, hvad vandtemperaturen er. - Gå ikke for tæt på.
Nej, jeg går ikke tættere på end her.
Jeg sagde jo, du ikke måtte lade mig gå så tæt på.
Jeg må gå nu. Mine sko er våde.
Vi vil byde velkommen til Forty Foot-manden.
Han var ude ved Foorty Foot, hvor han blev plasket til i bugten.
Det var i nyhederne. Jeg hoppede nøgen i og blev der i 45 minutter.
Du har set mere af Dublin i de sidste tre dage, end vi har i det sidste år.
Det var også en gave.
Vi kørte et sted hen med DART og brugte to timer med Glen.
Sådan.
Det må have været en skægkamp mellem Glen Hansard og dig.
Han har et smukt skæg, men hvis I får chancen for at komme tæt på ham,
bliver I hypnotiseret af hans blå øjne.
Du godeste, mine damer og herrer.
Der er et digt af Moya Cannon, der udtrykker idéen om at tage sange med sig,
og hvad der sker med sangene, og hvor de når hen, og hvor musikken når.
Det hedder "At bære sangene."
Det var altid dem, der ikke have meget at bære på, der bar sangene.
Dybe rytmer... ****.
Alle mine digte ender også i ****.
Jeg tror, jeg kan huske det. En gang til.
Det var altid dem, der ikke have meget at bære på, der bar sangene
til Babylon, til Mississippifloden
de sidste af dem ejede mindre end intet
de ejede ikke deres egne kroppe
men tre århundreder senere var de dybe rytmer fra Afrika
stuvet væk i deres hjerter, deres knogler de bærer på verdens sange.
Dem, der forlod mit amt,
piger fra Downings og Rosses,
der fulgte sildebådene nordpå til Shetlandsøerne
rensede havet sølvfarvet på deres kurs
eller drenge fra Horn Head og Ranafast,
der tog Derry-båden og sov over et reb i en hytte,
sange var deres sjæls valuta,
det uberørte metal i deres hjerter,
der kunne veksles til andet guld,
andre sange, der rungede sande og klare,
når de landede på dagens salgsbod.
Det er idéen om, at det er sange, vi bærer med os, selv når vi ikke har noget andet.
Det er vinderne, der skriver historien.
Ja.
Dem, der led, skrev sangene.
Så vi har mange sange i Irland.
- Hvor længe har du været ædru? - Siden jeg var 34.
Siden du var 34. Vi krydser fingre.
- Vil du se en gangart? - Ja.
Se her.
Det er en Dublin-gangart. Er du klar?
Sådan.
- Ret godt. - Dublin.
- Sådan? - Præcis.
- Er vi der? - Det er her.
Jeg har ikke været her i lang tid.
God aften.
Hej, hvordan går det?
Hvad hedder du? Oliver, jeg hedder Dave.
Fucking smukt.
Glen! Godt at se dig.
Du kan vist lide mine øjne.
Okay.
Det var vidunderligt. Tak.
Det burde være nationalsangen, ikke?
Say you want
A diamond on a ring of gold
Your story to remain untold
Your love not to grow cold
All the promises we break
From the cradle to the grave
All I want is you
Det sparkede røv.
MARSHS BIBLIOTEK
Du nævnte, at du optager musikstykker på en optager.
Det kan være midt om natten, jeg vågner med en idé.
Så hopper jeg ud ad sengen, finder telefonen og en guitar.
Da jeg kiggede på min mobil i morges, havde jeg 6000 optagelser.
Det, at kunne gøre det, er, som om I er tryllekunstnere.
Vi har lidt magi til dig.
Vi skriver en sang til dig, der hedder "Forty Foot Man."
Hvornår skete det?
- Lige før. - Det er fra klokken tre i morges.
- Det startede 3.00. - Virkelig?
Så alt det her, I laver til mig nu, er spritnyt?
Ja.
- Det er sindssygt. - Vi prøver igen.
- Vil du give det et forsøg? - Ja, okay.
- I har skrevet tekster og alting. - Ja da.
En, to, tre, fire.
Vi er begyndt At elske denne Forty Foot-mand
Han bliver ved med at gøre det så godt, Som han kan
Vi mistede ham næsten på Sandymount Strand
At blive revet med var en del af hans plan
Du kan grine nervøst
Det er sådan, vi kan se Hvad der er på bunden
Prøv den del.
Han er ikke så spændende
Han er ikke så skræmmende
Han er lynhurtig
Denne Forty Foot-mand
Hold da op.
- Du hader det. - Hold da op.
Der er en sætning, der giver genlyd: "Han gør det så godt, han kan"
Og det må jeg sige til mig selv hvert minut hver dag.
Der er sket mange gode ting i mit liv.
Det her ligger i toppen af listen.
Det er, som om folk kunne bestille skræddersyede U2-sange.
- Det ved jeg nu ikke. - Det handler om inspiration.
- Det er for meget. - Du inspirerede os.
Hvornår skal vi diskutere rettighederne?
Rettigheder? Ro på, Letterman.
"Den bedste sangskrivning er aldrig konkluderende.
Det er selve jagten efter en konklusion."
How long How long must we sing this song?
How long, how long?
'Cause tonight
We can be as one
Tonight, tonight
Tonight
Hurtigere.
Wipe the tears from your eyes
Teksten er blevet omskrevet til det nye album.
Ja, det passer.
Det er en fornøjelse at endelig skrive "Sunday Bloody Sunday" færdig.
At tage tilbage til Derry og sætte den i nutid.
Jeg kunne aldrig have skrevet sangen, på den måde, dengang.
Here at the murder scene
The beginning of a fiction
The facts will not come clean
Why so many mothers cry?
Is religion now the enemy Of holy spirit guide?
The real battle yet begun
Where is the victory Jesus won?
Tak.
Det eneste, jeg mangler nu, er svaret på: "Hvordan skriver I en sang?"
Det har jeg ikke endnu.
Jeg vil ikke være for teknisk, men akkorder er fundamentet for alle melodier.
Så før, vi når til melodien, skal vi finde de rigtige akkorder.
Det er jeg ikke enig med Edge om. Tænk på, hvad du lige lavede med "One".
Du ændrede akkorderne. Det er den samme melodi og ord.
Det gjorde jeg ikke. Vi ændrede tonearten, men ikke akkorderne.
Vi gjorde det godt. Vi nåede næsten til 50 år.
Og i Marshs bibliotek faldt det hele fra hinanden.
Men det, at I stadig er i gang, og at I ikke er trætte af det, og I er...
Jeg har da overvejet at forlade U2.
- Nej. - Og det har alle dets medlemmer.
Nej, nej.
Vi har alle sammen overvejet det, og...
Overvejet det, men I gjorde det ikke.
Men det er et godt instinkt at sætte spørgsmålstegn ved, om det skal fortsætte,
og hvad det kræver af alle fire medlemmer.
Grunden til, jeg vil fortsætte er,
noget er i bevægelse i min stemme og min sang.
Og ønsket om at skrive en sang, som vi ikke har lavet endnu, ikke?
Vi prøver at jage den uopnåelige sang, vi ikke kan få.
LYDINGENIØR
- Vil du høre en sang til? - Ja.
Lad os prøve "Every Breaking Wave", for vokalen var aldrig perfekt.
Lad os lave noget helt anderledes.
Sangen er blevet omskrevet i ti år.
Every breaking wave on the shore
Tells the next one There'll be one more
And every gambler knows that to lose
Is what you're really there for
Summer I was fearlessness
Now I speak into an answer phone
Every fallen leaf on a breeze
Leave it alone
If you go
If you go your way and I go mine
Are we so
Are we so helpless against the tide?
Darling, every dog on the street
Knows that we're in love with defeat
Are we ready to be swept off our feet
And stop chasing every breaking wave?
De tidlige sange, vi skrev, var på en måde bare skitser.
Nogle gange er man lige begyndt på sangen,
og det kan tage 20 år at skrive den færdig.
Men så indser man, denne sang har ventet på dette øjeblik.
Ja.
The sea knows just where to stop Drowning is no sin
You know where my heart is Same place yours has been
We've known better starts We stop where we begin
Where we begin
If you go
Your way and I go mine
Are we so
Are we so helpless against it?
Baby, every dog on the street
Knows that we're in love with defeat
Are we ready to be swept off our feet
And stop chasing every breaking wave?
Every breaking wave
Jeg føler mig som en ny person. Jeg må ligge ned.
- Beklager. - Også mig.
Virkelig?
Every breaking wave
Jeg tror, det, vi allesammen har fået fra Dublin,
er en sand forbindelse til vores normale liv.
Vi har de samme venner, som da vi var 15-16.
Alle bandets medlemmer er blevet beskyttet mod de værste faldgruber for rockstjerner
- ved at være her. - Hvilket er en skam.
To, tre, fire.
It's like the room Just cleared of smoke
You didn't even want The heart you broke
It's yours to keep
You just might need one
I finally found my real name
I won't be me when you see me again
No, I won't be my father's son
I'm more than you know
I'm more than you see here
I'm more than you'll let me be
I'm more than you'll know
A body in a soul
You don't see me, but you will
I am not invisible
I don't dream Not as such
I don't even think about you that much
Unless I start to think at all
Of those frozen days
And your frozen ways
They melt away Your face like snow
I'm more than you know
I'm more than you see here
I'm more than you'll let me be
I'm more than you know
A body in a soul
You don't see me, but you will
I am not invisible
Lad os prøve noget.
Lad os synge: "There is no them. There's only us."
Så kan I synge med.
There is no them
There's only us
There is no them
There's only us
Løft det op.
There is no them
There's only us
There is no them
There's only us
There is no them
Tusind tak.
Nu er jeg helt beruset. Jeg har noget at sige.
Tak til alle her.
Jeg har aldrig oplevet noget lignende før.
Jeg vil også sige tak til Irland.
Sikke en lærerig oplevelse.
Glen, gud velsigne dig og dit skæg.
Og tak til mine værter, Bono og The Edge.
Tak for jeres gæstfrihed.
Gud velsigne alle her i rummet.
Tak.
Forresten, Dave. Jeg elsker dit nye look. Jeg siger det bare.
Hvorfor tror du, jeg købte den? Jeg fik det fra dig.
Det ser åbenlyst ud nu. Set i bakspejlet.
Det sande mirakel ved U2 er, at alt og alle, vi havde brug for,
altid har været lige der.
Det er der, vi startede fra. Det er så utroligt.
Vi stødte på denne Forty Foot-mand
En kolos på vores lille ø
Vi mistede ham næsten på Sandymount Strand
Men han...
At blive revet med var en del af hans plan
Og Monsteret er ikke under havet
Monsteret sidder ved siden af mig
Og han er ikke skræmmende
Han bider ikke engang
Hans tunge er lynhurtig
Forty Foot-manden
Det kræver en fremmed For at se sig selv
Et ukendt øje kan være en stor hjælp
Han har kun et Men han smutter det ud
Han er en kærlig, ærlig kyklop
Det er der ingen tvivl om
Han er ikke så skræmmende
Han bider ikke engang
Hans tunge er lynhurtig
Forty Foot-manden
Sikke en vidunderlig opdagelse
Jeg ser vi griner nervøst
Han er ikke så skræmmende
Han bider ikke engang
En tunge som lynild
Forty Foot-manden
Tekster af: Camilla Isaksen