Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
101. Csapó négy.
Köszönöm!
A toborzás a legfontosabb.
Jose Sanchez vagyok. Azért állítalak meg, mert az Abercrombie-nak dolgozom.
Toborzó vagyok. Részmunkaidős alkalmazottakat keresünk.
Semmi durva, heti öt-tíz-tizenöt óra.
Vonzó embereket keresünk.
A NETFLIX DOKUMENTUMFILMJE
Középiskolás koromban az Abercrombie volt a legmenőbb márka.
Amikor a plázában mászkáltunk, mindig bementünk a boltjukba.
Popkulturális jelenség volt.
Hatalmas robbanás volt.
Aki nem A&F-et hordott, az nem volt menő.
Emlékszem a nyomásra, hogy beilleszkedjek, azt kívántam, bárcsak A&F-es lennék.
Már nem az, de akkoriban menő volt úgy kinézni, mint mindenki más.
Volt egy szőke, kék szemű srác, kigyúrva, mintha kőből faragták volna.
És Abercrombie & Fitchet hordott.
- Egy álmot árultak. - Egy álmot.
Egy álmot.
A vérbeli amerikai fiatal tökéletes képét.
Soha nem értettem, mitől olyan különleges az Abercrombie.
Túl vékony és fehér.
Diákszövetséges, magániskolás,
fehér, felső osztálybeli, gazdag szülők gyereke.
Abercrombie ruhákban másnak éreztem magam, és azt gondoltam, jobban mennek a dolgok.
Nem véletlenül szerették az emberek a márkát.
Azért, mert mások kiközösítés a társadalmunk része.
Az Abercrombie & Fitch feliratot először
egy lány vászontáskáján láttam egy szexi, félmeztelen, fehér csávó képe mellett,
fekete-fehérben.
AKTIVISTA ÉS SZÓNOK
Érdekesnek tűnt.
Az A&F egy álmot árult. Az én álmom, a fiatalok álmát.
VOLT A&F-MODELL
Baromi sokat kerestek azzal,
hogy ruhátlan modellekkel hirdettek ruhákat.
VOLT A&F-MODELL
A fotózásokon lassan megszoktuk, hogy félmeztelenek vagyunk,
és a reklámozott ruhák nincsenek is rajtunk.
Felnőttként visszatekintve elég sokkoló. De tiniként menőnek tartottuk.
ÜZLETI RIPORTER
Összespóroltam egy felsőre valót, aztán a lehető leggyakrabban hordtam.
VOLT BOLTI ELADÓ
„Abercrombie & Fitch” volt az ujjára írva. Mintha azt írták volna rá:
„Nézd, menő vagyok”.
A középiskolámban voltak lányok, akik kivágták a srácokat a táskákból,
és kitették a képüket a szekrényükbe.
Tetszettek a poszterek és a fotók, az összes könyvem teleragasztottam velük.
Az A&F-feliratot a gerincükre tettem, a képeket pedig a két oldalra.
Maguk a ruhák nem voltak különlegesek, de a címkék és az Abercrombie-felirat…
DIVATMARKETING-SZAKEMBER
szinte kitüntetésként funkcionáltak.
A márkáról a diákszövetségesek, rögbisek jutottak eszembe.
A fehér srácok, akik szokatlan sportokat, például lacrosse-t játszottak.
Nem olyanok voltak, mint a többi cég a celebekkel:
„Egyszer olyan leszek, mint Brad Pitt!”
Esélytelen.
De az A&F-modellekre bárki hasonlíthat.
Ártatlan, kisvárosi emberek.
Azok vették a ruhákat, akik a reklámban szerepeltek.
Honnan jöttél?
Amish megyéből, Pennsylvaniából.
- New York-ból. - Coloradóból.
- Pittsburghből. - Dallasból.
Connecticutból.
A Stanfordra jártam, és gólyaként a szobatársamnak
egy csomó katalógusa volt a félmeztelen, rögbiző, evező Abercrombie-fiúkkal,
és a szekrényében egy kollázst is csinált belőlük.
Vagy 50 félmeztelen Abercrombie-fiú képe
volt a kolis szekrényén.
Itt vettem észre, hogy mind fehérek.
Washington DC-ben nőttem fel, és hetediktől abba a középiskolába jártam…
TÖRTÉNÉSZPROFESSZOR
ahova Malia és Sasha Obama és Chelsea Clinton is,
egy nagyon elit helyre a város északnyugati részén.
Nagyon szerettem a hip-hopot és az R&B-t,
szóval FUBU-t, Meccát, feketéknek szánt márkákat hordtam,
amik a 80-as, 90-es évek fordulóján futottak be.
Amikor az iskolába kerültem, akkor hallottam az Abercrombie-ról.
Nem értettem, hogy mitől ilyen különleges a márka,
de az iskolában szinte kötelező volt.
Emlékszem, a nálam gazdagabb gyerekek…
VOLT BOLTI ELADÓ
is ezeket a ruhákat hordták, mert a stílus részesei akartak lenni.
Divatosak voltak a csípőnadrágok, amikből az egész has kilátszott.
Azt hiszem, még celebek is hordták.
Az A&F azelőtt alkalmazott sztárokat, mielőtt híresek lettek.
Taylor Swiftet.
Jennifer Lawrence-t.
Channing Tatumot.
Ashton Kutchert.
Heidi Klumot.
January Jonest.
Egyértelmű reklámok voltak, mégis, ezekről lestük el, hogy mi a menő.
Fontosak voltak a magazinok, mert még nem volt közösségi média.
Az MTV, a Video Music Awards és a House of Style részei
a kisvárosiaknak is megmutatták azt, amit amúgy nem láttak volna.
A 98 Degrees a TRL-en!
Az MTV bemutatta a trendeket, amelyek valamelyik parton indultak,
és a csatornáikon keresztül gyorsabban terjedtek szét az országban.
És a plázákban is.
A plázakultúra nagyon fontos volt. Családostul jártunk vásárolni.
Oda jártunk a barátainkkal.
Minden hétvégén a plázában lógtunk.
A barátaimmal a szüleink háta mögött kiszöktünk, hogy a plázában lógjunk.
A katolikus iskola egyenruháját viseltük hátizsákkal.
Mindenki a plázában múlatta az időt.
16 éves koromban tudtam, hogy ott akarok dolgozni.
Képzelj el egy keresőmotort, amin átsétálhatsz.
Vagy egy online katalógust, ami egy fizikai hely.
A plázába kellett járni, hogy tudjuk, mit vegyünk fel.
Hű, de menő!
Ahogy egyre több pláza nyílt, az emberek odaszoktak,
nem csak találkozóhelyek voltak,
de egy helyen nyújtottak minden szolgáltatást.
Különleges boltok tették lehetővé, hogy különleges dolgokat vásároljunk.
Aki punk volt, a Hot Topicban vásárolt.
A szörfösök a Pac Sunba jártak.
Aki magánsulisnak akart tűnni, az A&F-ben vásárolt.
Más márkák is gyártották ezt a magániskolás stílust,
a Ralph Lauren, a Tommy Hilfiger, a Nautica.
Az egyik első márka, amely az ifjúsági kultúrát szexepillel keverte…
VEZETŐ KRITIKUS
a Calvin Klein volt.
Ez meg mi a fene?
- Egy ruha. - Ki szerint?
- Calvin Klein szerint. - Inkább fehérnemű.
Az Abercrombie egyensúlyba hozta
a Calvin Klein szexiségét
a Ralph Lauren amerikai magániskolás stílusával.
Az kell az embernek, amit a menő arcok hordanak.
Így jött létre a jelenség, hogy „Tommy Hilfigerben menő lennék”.
Vagy GUESS-farmerben.
Istenem!
Ezeknek egy része megfizethetetlen volt.
Az Abercrombie árai elérhetőbbek voltak.
Megkérték az árát,
de nem annyira, hogy megfizethetetlen legyen.
Az volt az alapgondolat, hogy a divat valahova tartozást,
önbizalmat, menőséget, szexepilt kínál.
Sok tekintetben maguk a ruhadarabok a legkevésbé fontos termékeik.
Emlékszel, milyen volt először belépni egy Abercrombie-boltba?
Igen!
ÚJSÁGÍRÓ
Emlékszem, amikor bementem, azt éreztem:
„Istenem, valahogy palackozták!”
Mintha összesűrítettek volna mindent, amit gyűlöltem a középiskolában,
és egy boltba pakolták volna.
A bejáratnál rögtön ott áll két szexi fiú.
A fiúknak figyelemelterelő vagy megfélemlítő hatása volt.
Az ünnepek alatt kezdtem ott dolgozni,
így Mikulás-sapkájuk is volt. A sapka, meztelen felsőtest, farmer.
Az Abercrombie egyik zseniális húzása volt,
hogy barna redőnyöket szereltek az ablakokra,
a bejáratra pedig egy nagy képet.
Így csak az látta, hogy mi van a boltban, aki be is ment.
Csak ők csinálták így. Rákényszerítettek, hogy átlépj a küszöbön.
Volt egy hangulata az egésznek.
Zenét játszottak, ebből lehetett tudni, ha a bolt környékén jártunk.
Hangos zenét, amit a szülők utáltak.
Lüktető klubzenét.
Hatalmas képeik voltak félmeztelen srácokról.
Hangulatos volt a bolt, szívesen jártak oda lógni az emberek.
Ezt tartották a vérbeli amerikai stílusnak,
én pedig vérbeli amerikai lánynak tartottam magam.
Így kedveltem a stílust.
Volt egy kölni, amit csak Abercrombie-boltokban lehetett kapni.
Először az illat taglózott le. Az Abercrombie illata.
Pézsmás, férfias illata volt a boltoknak.
Láttam, hogy a dolgozók befújják a cuccokat a parfümmel.
Könnyen lesz migrénem, szóval nekem elég nehéz volt.
Hamar megfájdult tőle a fejem, de a tiniknek nem volt baja tőle.
Egy csomót kaptam belőle ingyen,
nagyon jó illata volt a kölninek.
Anyám nem szerette a boltot,
és mindig mondta, hogy nem érti, miért vásárlok ott.
A dolgozók borzasztóak voltak.
Beszéltünk is erről a cégnél.
Az volt a dolguk, hogy ne figyeljenek az vevőkre.
Úgy kellett tenniük, mintha idegesítenék őket.
Elnézést!
Igen?
A MADtv-től valaki, vagy a tesójuk biztos dolgozott az Abercrombie-nál,
annyira tökéletesen vágták a céges kultúrát.
Csak egy öltöző van nyitva. Nagy a sor. Nyitnátok még egyet?
Nem.
Nem túloztak.
Nálad van a kulcs?
Nincs, tesa.
Szerintem Dutchnál van. Dutch, nálad van a kulcs?
Nagyon jól ragadták meg a boltok sajátos hangulatát.
Storm, nálad van a kulcs?
Igen, bocs.
Az Abercrombie minden elemét
meg volt tervezve.
Mike tervezte őket.
AZ A&F VOLT VEZÉRIGAZGATÓJA
A boltokat, a terméket, az egészet. Mindenhez a jóváhagyása kellett.
MIKE JEFFRIES, AZ ABERCROMBIE & FITCH KORÁBBI VEZÉRIGAZGATÓJA
NEM NYILATKOZOTT A FILMHEZ.
AZ A&F VOLT ÉRTÉKESÍTÉSI VEZETŐJE
Mike volt a közvetlen a felettesem.
Lényegében állandóan együtt voltunk.
AZ A&F VOLT TERVEZÉSI VEZETŐJE
A második ember voltam, akit fölvett.
Egyetlen küldetése volt, az Abercrombie felépítése.
Mike Jeffries híres volt arról, hogy publikusan elég csendes.
Nem adott sok tévéinterjút vagy sajtóinterjút…
ÚJSÁGÍRÓ
de személyesen nagyon karizmatikus volt.
Michael Jeffries egy nagyon jóképű dél-kaliforniai férfi volt.
Fitt volt és nagyon intelligens.
Védte a magánéletét.
Nem félénk volt, védte a magánéletét.
Egyetlen küldetése volt:
az Abercrombie felépítése
és sikerre vitele.
Mi volt Jeffries fő motivációja?
Mint mindenkinek,
az anyagi haszonszerzés.
AZ 1990-ES ÉVEK ELEJE
Jeffries akkor került az A&F-hez,
amikor az még Ohióban Les Wexner kereskedelmi birodalmához tartozott…
ÚJSÁGÍRÓ
a The Limited márkacsaládjának a része volt.
Huszonöt évesen megkerestem mindenkit, akinek üzlethelyisége volt,
mert volt egy ötletem, és helyiséget akartam bérelni.
De mindenki elhajtott.
Nem volt se pénzem, se boltom. Csak egy ötletem.
Leslie H. Wexner Amerika egyik kiskereskedelmi zsenije.
Számos, a mostani plázákban megtalálható boltlánc mögött áll ő.
A Plázák Merlinjének hívták.
Les Wexner kétféleképp épített márkákat.
Fogott egy létező márkát, és kipróbált egy új ötletet,
ami a márkán belül már létezett, és ha sikeres volt, felpörgette,
vagy megvett egy veszteséges márkát.
Az Abercrombie már száz éve létezett.
Természetjáró márkaként indult,
igazi vidéki amerikai örökséggel.
E. B. White leírása szerint a bolt kirakata
a férfiak álma volt.
Az elit sportolókat szolgálta ki.
Elnöksége után afrikai szafarit vezetett, ahol bebizonyította vadászati tehetségét.
Teddy Roosevelt és Ernest Hemingway vásárolt ott.
De már nem volt sikeres.
Les Wexner cége megvette az Abercrombie-t. Megpróbálták felfrissíteni a márkát.
A cég azelőtt borotvahabot, könyveket, horgászfelszerelést és ilyesmit is árult,
amiket az öregek, mint Teddy Roosevelt kedveltek.
Amikor Les megvásárolta, ezt próbálta újraalkotni, de nem jött be,
ekkor hozta be Mike Jeffriest,
az Alcott & Andrews bukott vezérigazgatóját,
ami egy üzletasszonyoknak szánt női ruházati márka volt.
Behozta Mike Jeffriest, hogy új esélyt adjon neki.
Ekkor kezdett kialakulni a ma ismert Abercrombie koncepciója.
Tudtuk, hogy a 18-22 évesek számára mi akarunk lenni a legmenőbb márka.
Mike kezdetben bőrcipőt és vászonnadrágot hordott,
de végül ez alakult át az ing, farmer és szandál-stílussá.
Kitalált egy formulát, ami bevált.
Rájött, hogyan köthető össze az Abercrombie öröksége
mint az 1892-ben alapított, privilegizált eliteket kiszolgáló márka,
a szexi, szexuális képi világgal.
Exkluzívnak, szántuk, nem mindenkinek.
Büszke volt rá, hogy ez egy exkluzív márka,
ami az ő általa menőnek látott érzést sugározta.
Posztereket csináltunk, amikre ráírtuk, hogy mi illik az Abercrombie-hoz,
és mi nem Abercrombie-s.
Az Abercrombie-kutya golden retriever,
az uszkár nem Abercrombie-s.
Az Abercrombie-egyetemista dzsippel jár, nem személyautóval.
A divatipar hírhedt arról,
hogy nem végez sok piackutatást.
Nem megadni akarjuk, amire az emberek vágynak,
hanem elérni, hogy arra vágyjanak, amit kínálunk.
NEW YORK-I TŐZSDE
1996-ban Jeffries a tőzsdére vitte az Abercrombie-t.
Innentől nem volt Les Wexner birodalmának része.
A márka hasított.
Negyedéves találkozókat tartott, szinte beszédeket a tábortűz körül…
AZ A&F VOLT MŰVÉSZETI VEZETŐJE
arról, hogy milyen sokat keresünk.
Csak örültek a sok pénzüknek.
Az első embereknek mind volt részvénye.
Úgy érzem, jókor voltam a jó helyen.
Elindítottuk az Abercrombie Kidst is.
A Hollisterrel pedig a kaliforniai álmot árultuk.
Az Abercrombie & Fitchnek monopóliuma volt az életmódruházat fölött.
Ez segített milliárdossá tenni Leslie Wexnert.
Építettek egy hatalmas campust, olyan volt, mint egy egyetem.
Ők voltak az első nagy cég, ami ezt tette,
arról szólt az egész, hogy a munka az élet és az élet a munka.
Mindenki egész éjjel dolgozott, mert olyan volt, mint a barátokkal lógni.
A csapatom a 13. osztálynak hívta, mert olyan volt…
Tényleg olyan érzés volt.
Mike sokszor rendezett vacsorát a házában. Hatalmas, őrült bulik voltak cateringgel.
Nagy bulik, sok kavarás. A buli a felszolgálókkal
még bőven ment, miután Mike lefeküdt.
David Leino csináltatott egy Abercrombie-s tetkót.
Ilyen fontos dologgá vált.
Egy betegség volt: „az Abercrombie a tuti,
ha nem éled ezt minden porcikáddal, akkor ne gyere ide”.
Ez volt a cégkultúra.
Ez volt az egész életünk, de nem volt rossz élet.
Heti három, négy, öt buli volt.
Két ír autóbomba-koktéllal kezdtünk.
Így kezdtük az estét, mert az Abercrombie ezt akarta.
Menő csoportnak számítottunk.
Az első hetemen az Abercrombie & Fitchnél
a HR-es arról beszélt, hogy ha kutyaszarral írnánk egy sapkára…
VOLT POLCSZERVIZES
hogy Abercrombie, azt is megvennék 40 dollárért.
Azt mondta, hogy ennyire jók vagyunk, és ez királyság.
Mike Jeffries már a kezdetektől a marketingre használta
a képességeit és a Wexnertől kapott erőforrásokat.
A képi világ, amire a cég épült, már nem létezik.
Ma már Instagramon csinálnák.
Az Abercrombie szerintem olyasmi lenne, mint az OnlyFans.
AZ A&F QUARTERLY VOLT FŐSZERKESZTŐJE
Amíg létezett, én voltam az A&F Quarterly főszerkesztője.
Quarterly, A Quarterly, A&F Quarterly, magalógus,
ezek mind ugyanazt jelentik.
AZ A&F QUARTERLY VOLT TÁRSSZERKESZTŐJE
A csapat meghökkentően kicsi volt.
Északkeleti, fehér srácok rakták össze az egészet.
Mind baromi fiatalok voltunk. Én 21-22 éves voltam.
Nagy mázlim volt,
hogy már friss diplomásként közvetlenül a divatipar titánjainak dolgozhattam.
Nagyon DIY hangulata volt.
Ezt a szellemiséget bátorította Savas és Bruce Weber.
FÉNYKÉPÉSZ
Szerintem a nőkhöz hasonlóan a férfiaknak is fontos,
hogy értékeljék önmagukat és a megjelenésüket.
Nyomás!
Nem lehet eléggé hangsúlyozni Bruce Weber
esztétikájának a hatását.
Mike mindent erre tett fel.
Az Abercrombie esztétikája Bruce Weber esztétikája.
A boldog csoportképek,
a fiatalok,
a szex, a vidéki Amerika,
a golden retrieverek a természetben.
Bruce Weber volt a legjobban fizetett fotós.
Híres volt. Dolgozott Calvin Kleinnal, meg mindenkivel…
MŰVÉSZ
és volt egy gyönyörű könyve, a Bear Pond.
Oda voltam érte, ebből tudtam biztosan, hogy meleg vagyok.
Megvan minden meleg férfinak, akit ismerek.
Az én példányom ott van a polcon.
Az Abercrombie és Bruce Weber videókat is csináltak.
Ez Brandon, csapó egy! Mehet!
Egy musicalt készítünk…
BRUCE WEBER HANGJA
…és táncolnod kellene. Megy?
Nem igazán, csak úgy teszek, mintha táncolnék,
az általában elég.
Nem volt nehéz észrevenni,
hogy számos meleg férfi vesz részt az egészben.
ÚJSÁGÍRÓ
Az volt a márkában a zseniális,
hogy a célközönségük egyáltalán nem vette észre ezt,
a heteró, kolis, diákszövetséges srácok.
Fősuli után San Franciscóban az XY Magazine-nél dolgoztam,
a célközönségünk a fiatal meleg fiúk voltak.
Sok középiskolás diák küldött képet magáról
és küldött esszét arról, hogy milyen vállalni a melegséget az iskolájukban.
A 90-es évek végén még lehetséges volt, hogy egy iowai meleg srác
azt higgye, hogy ő az egyetlen.
Egyre több fiú hordott Abercrombie-t,
öltözött eszerint a divat és maszkulinitás szerint,
akármit is jelentett ez, és mindez a 90-es évek végén történt.
Sokan azt érezték a reklámok és a videók láttán,
hogy az ő fantáziájukat jelenítik meg.
Bruce Weber visszaadja a meleg embereknek a klasszikus szépséget.
Lebontja a múlt szégyenét,
távolságot teremt az azonnali szextől, a szexviccektől, a melegségtől.
Eltávolodik ezektől.
Nem Bruce Weber készített először ilyen képeket.
Az ókori görögökig nyúlik vissza ez a hagyomány.
Megkeresett az Abercrombie, rám bízták a boltok falfestményeit.
Homoerotikus, gyönyörű srácokat festettem, akik közösen csinálnak valamit.
Az örökkévalóságra emlékeztetnek, hogy minden mindig rendben van.
Csapó egy, mehet!
Én vagyok a hónaljsrác.
Az Abercrombie-nak bejött, hogy vadonatúj modelleket kerestek.
Az USA középső államaiból származó nagy, erős fickókat.
Ez rám pont illett,
Minnesotából jöttem modellkedni.
Úgy néztem ki, mint a fiúk a posztereiken.
Nebraskából származom.
A futball- és a birkózócsapat kapitánya voltam,
bálkirály, minden ilyesmi.
Nem volt az álmom, hogy Abercrombie-modellé váljak.
Részeg voltam egy kocsmában,
és odajött egy nő, aki az Abercrombie-nak dolgozott,
hogy menjek be másnap a boltba, mert tetszem neki.
Lőtt pár Polaroidot, három hét múlva már Brazíliában voltam.
Először láttam az óceánt, először voltam távol Nebraskától.
Azt mondták, hogy csak legyünk önmagunk, legyünk eredetiek,
csináljunk, amit akarunk, másszunk fára, ugorjunk a vízbe.
Ha Bruce-nak megtetszett, ahogy valami természeteset csinálsz,
az jó lehetőség volt arra, hogy lefotózzon.
Volt, aki fára mászott,
és onnan kiabált Bruce-nak: „Szia, Bruce, egy fán lógok!”.
Vagy csak fekvőtámaszozott a betonon.
A srácok ki voltak gyúrva, tiszta tesztoszteron voltak.
Aztán próbálták lenyűgözni a lányokat.
Az emberiség legalapvetőbb ösztönei.
Évente háromszor-négyszer jöttek az új Bruce Weber-képek a boltba.
Izgalmasak voltak a Bruce Weber-képek leleplezései.
Kit választottak az Abercrombie & Fitch képviselőjének?
A többi márkát bárki megveheti.
Ez az Abercrombie & Fitch.
Az én dolgom volt az ilyen jellegű emberek toborzása,
hogy a kívánt környezetet hozzák létre.
Szerinted hogy fog menni?
Elég jól.
Mindegyik bolt egy-egy egyetemi campusra fókuszált,
ahonnan a legjóképűbb diákszövetséges srácokat vette fel.
Ha egy srác népszerű volt, a többiek odafigyeltek arra, ahogy öltözött.
Le akarták másolni.
Az gondoltuk, ha a megfelelő szövetségek megfelelő tagjai
a ruháinkat hordják, a ruhák nagyköveteként szolgálnak,
akkor azt mások is le akarják majd másolni.
A digitális kor előtti influencerek voltak.
Aki Abercrombie-üzletet vezet, azt hamar megtanítják a toborzásra.
VOLT A&F-TOBORZÓ
Toborozni kell,
sőt, jóképű, szép embereket kell toborozni,
és megmondják, hogy mi a szép. Konkrétan volt egy könyvünk.
Az A&F-megjelenés
boltjaink hangulatának döntő fontosságú eleme.
A dolgozók inspirálják a vásárlókat.
A jól fésült, vonzó, természetes, klasszikus hajviselet elfogadható.
A raszta frizura nem elfogadható férfiakon vagy nőkön.
Arany nyaklánc nem elfogadható férfiakon.
Nők viselhetnek vékony, rövid, finom ezüst nyakláncot.
A márka képviselői mindig megfelelő alsóneműt kell, hogy viseljenek.
Természetes.
Amerikai.
Klasszikus.
Az A&F-megjelenés.
Nem volt más plázás márka, amely elment addig, mint az Abercrombie,
hogy minden elem megjelenését mikromenedzselték, a bolttól
az alkalmazottig, aki a raktárat takarítja.
Jeffries extrém szinten mikromenedzselte az alkalmazottait.
Patyolattiszták voltak a boltok.
VOLT A&F KERESKEDELMI ADMINISZTRÁTOR
Mike minden részlettel foglalkozott.
Jeffries híres volt a meglepetésszerű ellenőrzéseiről.
Fontos volt neki az üzletek megjelenése, személyesen is megnézte őket.
Sokan blitznek hívták ezeket.
Mondjuk, pénteken volt a látogatás. Hétfőn, kedden, szerdán, csütörtökön
egész éjjel bent kellett lenni.
Mindennek ragyognia kellett.
Mindent le kellett törölni. Nem maradhatott por.
A szarvasfejet is le kellett pucolni.
De a nagy napon az volt a legfontosabb, hogy ki dolgozott.
Voltak, akiket csak a látogatások napján vetettek be.
Nem az volt a baj, ha egy bolt nem hozta a számokat.
Az volt, ha valahol nem voltak elég szépek.
A csúcs, amikor tudtuk, hogy befutottunk, az volt,
amikor az LFO kiadta a „Summer Girls” dalt.
- Az LFO-dal. - „Summer Girls”.
Szeretem a lányokat Akik Abercrombie-t hordanak
„Akik Abercrombie-t hordanak”
Körülötte forog minden gondolat
„Tetszik…” Aztán a nyárról van valami.
Nyáron jött ki a szám. Büszke voltam magunkra.
Szeretem a lányokat Akik Abercrombie-t hordanak
Körülötte forog minden gondolat
De nyár óta nem láttam…
Ez volt a legmenőbb dolog, ami Mike-kal valaha történt.
Akkor tudta, hogy elérte, amit akart.
Tisztán kreatív szempontból egy őrült zseni volt.
Tudta, hogy mit csinál, mit akar,
és nem érdekli, hogy bárki más mit művel.
Arra alapozott, hogy ő mit tart szépnek és menőnek.
És megtette, végrehajtotta.
Először úgy kerültem kapcsolatba az A&F-fel, hogy kaptam egy katalógust.
Nem tudom, miért küldték.
Emlékszem a mosolygó, játszadozó fiatalokra,
azt gondoltam, hogy egyetemistaként talán majd én is így lógok a barátaimmal
egy mezőn, egymást átkarolva ugrálunk majd,
vagy kicsi a rakást játszunk, mint a katalógusban.
Phil Yunak hívnak, van egy blogom,
a Dühös ázsiai férfi,
ahol az ázsiai-amerikai identitásomról és a közösségemről írok.
Emlékszem, néhány olvasóm fotókat kezdett küldözgetni,
hogy láttam-e, mi folyik az A&F-nél. Azok a pólók voltak.
A feliratos pólók adták a személyiségünket.
Fénysebességgel haladtunk.
A feliratos póló egylövetű műfaj,
folyamatosan gyártani kellett a termékeket.
Mi találtuk ki a sok hülye szlogent, ami rajtuk volt.
Nem voltak szövegíróink. Azt akarták, hogy pimaszak legyünk.
Azt akarták, hogy viccesek legyünk,
a kora húszas évekbeli, fősulis korosztály témáit ragadjuk meg.
Az egyik téma a Buddhafesztivál volt,
egy klisés, kövér, ázsiai Buddha volt rajta.
Volt egy, amin jót nevettem, az volt rajta:
„Nyugat-Virginia, ahol a családi buli az első randi.”
Akkor nevettem rajta, de visszanézve nagyon sértő és problémás ez.
Az asztalon lévő második pólón ez állt: „Juan-apot kívánok”.
Egy szamár volt rajta egy tacóval, sombreróban.
És a legemlékezetesebb:
a Wong testvérek, ami egy képzelt mosodát reklámozott.
A szlogen: „Kici szárga folt lesz szép fehér”.
Ez Ázsia a popkultúrában.
Ennyit ért az ázsiaiakból az, aki életében csak amerikai tévét és filmeket nézett.
Mi a helyzet, cukikám?
Giccses betűtípust használtak és a karikatúraszerű,
nagy fogú, vágott szemű ázsiai figuráját. „Kici szárga folt lesz szép fehér.”
Az ázsiai-amerikaiaknak gyakran tanítják, hogy szegjük le a fejünket,
ne problémázzunk,
főleg, mivel sokunk szülei bevándorlók.
De abban a pillanatban azt éreztem, hogy helyes, ha ezen felháborodom.
Nem tudom, miért,
de a gyerekek, a fogyasztók imádták ezeket a pólókat, sorra gyártottuk őket.
És olcsóak is voltak. A pólókat 85%-os árréssel lehetett eladni.
Amikor ilyesmi történik,
mindig elképzeltem, hogy valaki…
Ha csak egy ember lett volna náluk, aki szól, hogy ez nem jó ötlet.
Nem volt hozzá közöm, de tudom,
hogy a csapat két fő tagja ázsiai-amerikai volt,
ezért fogadták el egyáltalán.
Ez elég nagy meglepetés.
Szóval volt ott egy ázsiai tervező?
Lehet, hogy volt ott valaki, de akkor ő az egyetlen ázsiai a szobában.
Ha megkérdezik, hogy sértőnek tartja-e, nyilván nemet mond.
Mondaná meg, hogy az, vagy borogassa az asztalt,
hogy mélyen sérti a dolog az identitását?
Egy céges környezetben, ahol mindenki más fehér…
Ez nem igazán biztonságos tér ehhez, nem?
Ez a pofátlanul rasszista termék
sok ázsiai-amerikai diákot nagyon feldühített.
Azért fájt,
mert ez nekik szóló termék akart lenni,
és ezért alakult ki erős reakció, főleg az ázsiai-amerikai diákok közt.
Mindig vannak, akik nem látják a fájdalmat az ilyesmi mögött,
és csak vicces eseményként látják.
A tüntetés erőszakmentes és rendezett volt,
ellenben a parkolóval, amikor a tüntetők hazaindultak.
Beszéljünk a „Wong testvérek” pólóról!
Az az egyik póló, amire emlékszem.
Mike mindet visszahívta a boltokból,
és elégettük őket,
hogy soha senki ne szerezhesse meg a termékeket.
De a „Juan-apot kívánok” maradt.
Egy szamár volt rajta.
Nyilván utaltak valamire.
Szegény publicistájuk
komolyan azt írta: „Azt hittük, az ázsiaiak imádni fogják a pólókat”.
Ez az Abercrombie sajtóközleményéből van.
Mi csak viccesek akartunk lenni.
Tudom, hogy hibáztunk is párszor.
Vállaltuk a felelősséget,
a lehető leghamarabb helyrehoztuk,
tanultunk belőle, aztán továbbléptünk.
Mikor baj lett, mondták, hogy ne csináljuk ezt többé.
De csináljunk valami tökugyanilyet.
Ez nyilván fentről lefelé kellett, hogy haladjon,
ha engedélyezték ezeket a pólókat, a színfalak mögött.
Egy buborékban léteztek.
Olyan helyen működtek, ahol nem látták, hogy mi lesz ebből
a fogyasztó szintjén, ahol egy ázsiai gyerek nézi a pólókat,
és nem érti, mi ez a szar. Vagy összezavarja, hogy ez-e a menőség.
A popkultúrában csak ezt látom magamból.
Talán ezt kell elfogadnom ázsiai-amerikaiként.
Akkor tűnt föl először, hogy az imidzsünk problémás,
amikor láttam Sam Raimi Pókemberét. Talán 2001-ben jött ki, Tobey Maguire-rel.
Flash, véletlen volt!
A képregényekben Petert az iskolában Flash bántalmazza,
aki hagyományosan egy nagy, szőke seggfej.
A filmben végig tetőtől talpig Abercrombie-ban van,
ez nagyon felkavart.
Tudtam, hogy ez nem jó jel.
Mert valami megváltozott.
Azelőtt mit jelentett neked az A&F?
Egy menő gyereket, aki soha nem tenne ilyesmit.
AZ ABERCROMBIE GÁZ
2003-ban a The Wall Street Journal kiskereskedelmi riportere voltam…
és New York-i boltokat látogattam végig.
Egy kollégámmal bementünk az American Eagle Outfittersbe.
A kollégám beszélgetni kezdett a menedzserrel.
Megkérdezte, hogyan került a céghez.
„Az Abercrombie and Fitch területi menedzsere voltam,
onnan jöttem át”,
mire a kollégám megjegyezte: „Érdekes.
Kicsit más a kultúra, pozitív hangulatot próbálnak teremteni”.
És a boltvezető sírni kezdett.
Azt mondta, hogy nagyon boldog, és azt vesz föl, akit csak akar.
Egy srácra mutatott, aki épp a próbafülkéhez vezetett valakit,
egy raszta hajú fekete srác volt.
A kollégám biccentett, mint aki érti, mit mond a boltvezető.
Valamiről nyilván lemaradtam.
Interjúzni kezdtem olyanokkal, akik korábban az A&F-nél dolgoztak,
és lényegében az derült ki,
hogy a legtöbbjüket a megjelenésük alapján vették fel.
És az az érzésem támadt, hogy ugyanilyen alapon rúgták is ki őket.
És ez eléggé szíven ütött,
mert nem tűnt legálisnak.
Aztán végül találtam egy boltvezetőt, aki elmondta,
hogy rangsorolniuk kell az alkalmazottakat
egy skálán, ami a menőtől a királyig tart. Aki nem számít legalább menőnek,
azt nem oszthatják be dolgozni. Nem számított, mennyi bevételt termeltél.
Csak az számított, hogy az alkalmazottak, akiket lefotóztál,
és a központba küldted a képüket, szexik voltak-e.
Ez nyilván illegális.
Ugye?
Soha nem adtak igazán sok munkát.
Odamentem az egyik vezetőhöz, hogy több nappali műszakot kérjek.
Azt mondta, hogy nincs, dugig vannak. Csak éjszakai műszakot akart adni.
Mondtam, hogy nem szeretek porszívózni, nem szeretek ablakot tisztítani,
mire azt mondta: „De Carla, olyan ügyesen mosol ablakot! Jó vagy benne!”
Mondtam neki, hogy cserélnék valakivel,
egy barátom, akinek jó az esti is, elcserélne egy nappali műszakot.
A főnök mondta, nem szeretik a cseréket. Ha beosztottak, akkor beosztottak.
Egy barátnőm, akinek panaszkodtam, mondta, biztos az a bajuk, hogy fekete vagyok.
Kiemelte, hogy csak én voltam ott fekete. Amikor kimondta, akkor…
Tudtam. Igazából belül azelőtt is tudtam.
Tudtam, hogy ez az ok, de akartam tenni valamit ellene.
Ez egy cég, nem egyetlen ember állít meg.
De ezután már egyáltalán nem osztottak be.
Kérdeztem a vezetőt, hogy ott dolgozom-e még egyáltalán.
Már két hónapja nem voltam beosztva,
de mondta, hogy igen, hívogassam csak őket.
Tudtam, hogy kirúgtak, szóval tovább léptem.
Nem volt felmondás.
Senki nem hívott föl. Egyszerűen vége volt.
A mi boltunk nagyon közel esett a UC Irvine-hoz.
A UC Irvine híres a sok kínai és indiai diákról.
75%-ban ázsiai.
Koreai, indiai, kínai, japán.
Így nem volt meglepő,
hogy nagyon sok dolgozó volt ázsiai származású.
Véget ért a karácsonyi időszak,
és kaptunk egy üzenetet,
hogy aki nem kapott fizetést, azt a szezonra elbocsátották.
Nem volt a listán a nevem,
szóval beszéltem a többi barátommal.
Megkérdeztem őket, és kiderült, hogy az ő nevük sincs a listán.
Ezt nagyon furcsállottam.
Beszéltünk a vezetőhelyettessel, ő ázsiai-amerikai volt.
Azt mondta, az igazi ok, hogy a céges villámlátogatás után
az egyik fejes körbejárt, és látta, hogy sok ázsiai-amerikai van a boltban.
Azt mondta, több dolgozó kell, aki így néz ki:
És egy Abercrombie-poszterre mutatott,
ami egy fehér modellt ábrázolt.
Fájt, mert pozitív volt a benyomásom a cégről,
erre kiderült, hogy a megjelenésem miatt nem kellek nekik,
ez nagyon bántott.
Levettem az összes képet.
Nem úgy néztem ki, mint a fényképek szereplői,
ezért nem akarták, hogy ott dolgozzak.
Dühös voltam.
De mit lehet tenni? Huszonegy évesek voltunk.
Teljesen nyíltnak tűnt.
Elmentem a boltba.
Beszéltem a boltvezetővel, azt mondta: „Sajnálom, nem vehetlek vissza”.
Megkérdeztem, hogy miért nem.
Azt mondta, hogy a boltvezető szerint már így is túl sok filippínó dolgozik ott.
Nem hittem a fülemnek.
Látszott rajta, hogy kényelmetlen neki, de megerősítette.
Soha nem mondtam, hogy filippínó vagyok, ezt csak az a dolgozó tippelte.
Emlékszem, hogy elmeséltem a szüleimnek, a barátaimnak.
Mind egyetértettek velem abban, hogy ez elcseszett dolog.
Senki nem tudta, mit lehet tenni, a szüleim sem.
Mit lehet mondani a fiadnak, ha valaki nem veszi fel amiatt, aki?
Átbeszéltem az egészet anyámmal,
aki azt mondta, hogy azt sem értette, miért akartam egyáltalán ott dolgozni.
Azt mondta, hogy takarítani jó voltam, de számára egyértelmű volt,
hogy minket nem látnak szívesen.
Azt mondta, hogy nem is várt mást.
Szerinte sütött a boltról, hogy minket nem fogad be. Hogy mi nem illünk oda.
Egy ruhabutikba besétálva
olyan eladókkal találkozunk, akik szinte egy magazinból léptek ki.
Olyanokat keresnek, akiknek a megjelenése eladja a ruhákat.
De lehet a ragaszkodás egy megjelenéshez faji diszkrimináció?
Ezzel vádolják az Abercrombie & Fitch céget.
Kilencen állítják, hogy azért rúgták ki vagy nem vették fel őket,
mert nem elég fehérek.
Amikor beosztottak dolgozni,
akkor is zárásra kellett jönnöm.
Én voltam az Abercrombie-per egyik nevesített felperese.
Két felperes csatlakozik hozzám, Anthony Ocampo és Jennifer Lu.
Én voltam az egyik felperes az A&F ellen.
Azokat akartuk képviselni, akikkel ilyesmi történt,
hangot adni nekik, és biztosítani, hogy felelősségre vonják az Abercrombie-t.
Az amerikai nem az jelenti: fehér.
Egy mexikói-amerikai barátom a MALDEF-nek,
egy mexikói-amerikai szervezetnek dolgozott,
ahol Tom Saenz volt a felettese,
aki hallott már pletykákat olyanokról, akiket az Abercrombie diszkriminált.
POLGÁRJOGI ÜGYVÉD
Elég volt szétnézni a plázában,
hogy ellenőrizzem az ügyfél állításait, és pont így tettem.
Bementem az A&F-boltba,
és megnéztem az eladókat.
Utána szó szerint átmentem egy másik, hasonló boltba,
mondjuk egy Old Navy-, Banana Republic- vagy Gap-boltba,
és az ellentét szembe szökő volt.
A többi boltban a munkaerő dél-kaliforniainak tűnt,
az értékesítést főleg színes bőrű fiatalok végezték.
Az Abercrombie-nál szinte minden dolgozó fehér volt.
Nem egyvalakiről beszélünk, akit nem vettek fel,
bár az is szörnyű és jogellenes.
Olyan országszerte elterjedt gyakorlatokról van szó,
amelyek több száz boltban több ezer diákra vannak hatással.
Kiderült, hogy nehéz felpereseket találni,
részben azért, mert olyan kevés színes bőrű embernek
adott munkát az Abercrombie & Fitch.
A húgom írt nekem, illetve felhívott.
Akkoriban még nem SMS-eztünk, túl drága volt.
Szóval felhívott, hogy a neten olvasott az Abercrombie elleni
faji diszkriminációs perről,
és mivel ellenem is diszkriminációt alkalmaztak, fölhívhatnám.
Gondolkodtam, hogy elég súlyos-e, ami velem történt.
Érted? Hogy vajon…
Hogy nem mondanák-e, hogy lépjek túl ezen.
Részben úgy éreztem, hogy ez nem volt annyira súlyos,
mert a rasszizmusban, a szexizmusban, a homofóbiában van…
Nem kell, hogy „olyan komoly” legyen. Nem kell, hogy…
Nem kell, hogy a bolt közepén lenégerezzen valaki ahhoz,
hogy „elég rossz” legyen.
De a 19 éves Carla nem volt biztos ebben.
Sosem láttam ilyen nyílt rasszizmust.
Nagyon dühös voltam.
Azóta sem múlt el az a harag.
Szóval, amikor meghívtak, hogy a per részese legyek, benne voltam.
Végre lehetőségünk adódott szembesíteni az A&F-et a hazugságukkal,
hogy azt mondják, ők vérbeli amerikai márka,
de a „vérbeli amerikai” imidzsüket úgy tartják fent,
hogy fehéreket vesznek föl, és színes bőrűeket rúgnak ki.
Csak azt kérdeztük, milyen volt az Abercrombie-nál dolgozni,
munkára jelentkezni hozzájuk,
és elkezdett kiderülni az erős preferencia a fehér emberek felé…
MUNKAÜGYI JOGÁSZ
az afrikai-, latin-, ázsiai-amerikaiakkal szemben,
mindenkivel, aki nem egy bizonyos módon nézett ki.
VOLT A&F-ÜZLETVEZETŐ
Nem bírtam, hogy bizonyos neveket minden héten áthúztak.
Azt mondták az embereknek, hogy nem néznek ki elég jól.
Nem nézhetek egy beosztottam szemébe, aki dolgozni szeretne,
és hazudhatom azt, hogy nincs elég munka.
Miközben a megjelenésük volt az ok.
Jahan elmondta nekünk, hogy mit mond az Abercrombie.
Nem faji megkülönböztetés volt.
Csak túl csúnyák voltunk ahhoz, hogy eladóként dolgozzunk.
Csak csúnyák vagyunk!
Röhejes volt. Mindnyájan nevetségesnek tartottuk.
Micsoda vicc! Gondolom, jobb, mint azt mondani,
hogy faji megkülönböztetést alkalmaztak.
Egy vicc volt. Komolyan, egy vicc volt.
AZ A&F BŰNÖSSÉG ELISMERÉSE NÉLKÜL, MEGEGYEZÉSSEL ZÁRTA A PERT.
Csoportos keresetet indítottak az Abercrombie ellen,
mert a sötétebb bőrűeket hátulra küldték.
RAKTÁRAKBAN KÉSZÜLT FELVÉTELEK
Az Abercrombie tagadta a vádakat, de megegyezéssel zárta a keresetet.
Az Abercrombie tudta, hogy van mit titkolniuk,
így azonnal magas összeget ajánlott.
Az Abercrombie & Fitch közel 50 milliót kellett, hogy fizessen,
és változást is ígért.
Az Abercrombie egy egyezséget is aláírt.
A MEGÁLLAPODÁSON KÍVÜL AZ A&F EGY EGYEZSÉGET IS ALÁÍRT.
BELEEGYEZTEK, HOGY MÓDOSÍTJÁK TOBORZÁSI, FELVÉTELI ÉS MARKETINGGYAKORLATAIKAT.
AZ A&F HAT ÉVIG EGY BÍRÓSÁGI MEGFIGYELŐNEK KELLETT, HOGY JELENTSEN.
NEM ÁLLAPÍTOTTAK MEG BÜNTETÉST AZ EL NEM ÉRT CÉLOKHOZ.
Az Abercrombie-nak létre kellett hoznia egy sokszínűségi igazgatói posztot.
Ez egyrészt jó lehetőség,
hogy olyan cégnél dolgozzon valaki, ahol szükség van rá.
Más kérdés, hogy szívesen látják-e.
Egy fejvadászcég hívott, hogy van Ohióban egy lehetőség.
Nekik is mondtam, hogy nem ismerem az A&F-et.
Elmentem a plázába, hogy megértsem.
Vásárolgattam, nézelődtem, és láttam, hogy milyenek.
AZ A&F VOLT SOKSZÍNŰSÉGI IGAZGATÓJA
Kezdtem érteni a feladatot,
a márka megújítását a sokszínűség újszerű szempontjából.
Nem volt ilyen iroda, ez nem volt egy ágazat.
Ki kellett találnom, hogy rakjuk össze.
Korábban imádkoztam egy kihívásért. Talán ezt küldte isten.
Ezért rákérdeztem, hogy ki lesz a felettesem,
ami számomra a legnagyobb kérdés volt, mert a vezérigazgató kellett, hogy legyen.
A munka egyértelmű kihívásokkal járt. Nagyon sokkal kellett megbirkóznom.
Néhány arról szólt,
hogyan lehet kevésbé ellentmondásossá tenni a márkát.
KÉRDEZTETEK ÉS VÁLASZOLUNK.
NEM KÜLÖNBÖZTETI MEG A CÉG AZ EMBEREKET A MEGJELENÉSÜK ALAPJÁN?
Minden nap a sokszínűségünket tükröző mentalitással közelítjük meg az embereket.
- Dolgozz velem New Yorkban! - Arizonában!
- Floridában! - Belgiumban!
- Hongkongban! - Angliában!
Egy hozzám hasonló ember, aki ilyen helyzetbe kerül,
érti, hogy talán csak mutatóba kell, hogy kipipáljanak egy kvótát.
Erre lehet azt mondani, hogy ebben nem vesz részt valaki,
vagy lehet lehetőségnek tekinteni,
hogy nagyobbra nyissa az ajtót a többiek számára,
és azoknak is, akiknek eddig nem volt hozzáférése ilyen lehetőségekhez.
Pár évig toborzóként dolgoztam, kapcsolatokat építve
hagyományosan fekete főiskolákkal és egyetemekkel.
Fehérnek tűnő barna bőrű,
tetőtől talpig A&F-be öltözött emberként, mert ez is a munka része volt,
kaptam pár gyilkos pillantást, ami érthető is volt.
Amikor megérkeztem,
a dolgozók 90%-a fehér volt.
Az ötödik-hatodik évre
több, mint 53% nem volt fehér.
Amikor átkerültem a sokszínűségi és befogadási osztályra,
az első találkozómon egy bolt vezetőivel
arról beszéltek, hogy mit akarunk látni a boltokban,
és meghökkentett az, hogy milyen szabadon beszéltünk a szépségről,
hogy ki néz ki jól, és ki nem, vagy valakinek az orra ilyen vagy olyan,
alig hittem, hogy így beszélünk emberekről,
így boncolgatjuk a vonásaikat.
Vagy leírják az állásinterjúnál, hogy „Nem”, és…
Őszintén szólva alig hittem el. Nagyon meglepett.
Átnevezték az értékesítőket. Különválasztották a raktárosokat
és „modelleket”, akik a vevőket szolgálták ki.
Úgy gondolhatták,
hogy ha a minimálbérért dolgozó értékesítőket modellnek hívják,
akkor bármit megtehetnek velük, amit egy modellügynökség megtehet.
Az egyezség aláírása óta nem mondták ki, hogy szép embereket keresnek,
és óvatosan kerülték a „szép” szó használatát,
de azzal intézték el, hogy az egyezség után elfogadtatták,
hogy modellnek hívják őket.
Szóval ezzel valójában semmi nem változott.
Mi történt, ha egy csúnya ember jelentkezett?
Behívták interjúra. Ugyanolyan volt az interjúfolyamat, mint a többieknek.
Ezek szerint az egyezség előtt és után ugyanúgy nem kaptak munkát?
Igen. Pontosan.
Az egyezség nem kényszerítette változásra a vezetőket.
A teljes vezetőség a helyén maradt.
Jeffriesnek ekkor még majdnem 10% részesedése volt.
Szóval semmi nem változott.
Ezek közül sok minden fentről jött.
Jeffriesnek és Bruce Webernek sok problémás megnyilvánulása volt.
BRUCE WEBER ELLENI ÁLLÍTÁSOKAT KÖZLÜNK. A MEGKERESÉSÜNKRE NEM NYILATKOZOTT,
ÉS HIVATALOSAN NEM VÁDOLTÁK MEG VAGY ÍTÉLTÉK EL.
Bruce Weber ki tudta használni a hatalmát, mert nagyon hírhedt és kísérletező volt.
Köztudott volt, hogy Bruce kedveli
a fiatal férfiakat.
A „jó érintés, rossz érintés” volt a módszere.
A mellkasodra tetted a kezed,
ő a kezét a te kezedre, és közben relaxáltatok.
Aztán azt mondta: „Lejjebb viszem a kezed. Szólj, ha elég.”
Én nem mozdultam.
Mondta újra, hogy vigyük lejjebb a kezem, és majd szólhatok.
De mondtam neki, hogy jó ott, ahol van.
Volt egy srác, akit felhívott Bruce.
Áthívta vacsorára.
„Gyere át vacsorázni, játszani a kutyáimmal, satöbbi.”
Átment, és másnap nem láttuk őket.
A harmadik napon csörgött a telefonom,
és már tudtam, miről van szó.
„Szia, Bobby! Küldök egy autót, gyere át vacsorázni!”
Ebben a pillanatban dőlt el, hogy hazaküldenek-e.
De nemet mondtam a vacsorára.
Erre ő: „Jönnöd kell, jó lesz a karrierednek!”
Megköszöntem, de visszautasítottam.
Egy perccel később csörgött újra a telefonom.
Aztán úgy két percen belül még egyszer. Nem is értettem.
Fölvettem, Bruce volt. Azt mondta, mégse kellek a fotózásra, és vár a repülő.
Mondta, hogy csomagoljak, és még aznap este elrepülök.
Tudtam, hogy ez a munka itt ért véget.
Aztán ott volt Michael Jeffries. Ő csak szórakozni járt a fotózásokra.
Neki is tetszettek a fiatal férfiak.
De ő olyan fura volt… Ki tudja, mi a fasz…
Nem tudom, hogy mi jött be neki.
Úgy tűnt, mintha mindig beépítenének
valami új lépést a folyamatba.
Az egyik az volt, hogy be kellett menni egy zárt sátorba,
ahol csak Bruce Weber és Michael Jeffries volt.
Beszélni kellett velük, hogy kiderüljön, tetszik-e nekik a személyiséged,
aki vagy, amit nyújtani tudsz.
Amíg ő vezette az Abercrombie-t, árult ruhákat nőknek és lányoknak,
de amit a legtöbb ember látott,
amire reagáltak,
az a férfikép, a férfialak volt.
Szerintem Mike fel se fogta, hogy meleg ikonná is vált.
Mindenki tudta vagy feltételezte, hogy meleg,
de nagyon gondosan őrizte a magánéletét.
A 2000-es évek elején
Mike Jeffries még nem vállalta nyíltan a melegségét.
Jeffries korábban házas volt, és volt egy fia.
A felesége nem volt szem előtt,
de végül az élettársa, Matthew Smith bekerült a vállalathoz.
Valószínűleg sok minden zajlott Mike Jeffries lelkében,
amiről nagyon kevés ember tudott.
Szét volt esve. Teljesen szétesett.
Több, borzasztó plasztikai műtétje is volt.
Fiatal akart lenni.
A fiatalságot üldözte. Régi történet.
Érdekelt Mike. Érdekelt a cég,
és Mike egy furcsa, bizarr, érdekes embernek tűnt.
Veszettül akartam írni a cégről.
Be akartam jutni a főhadiszállásukra. A Campusnak hívták.
Aztán egyszer csak felhívott a New York Times egyik szerkesztője,
akiknek akkor már pár éve írtam,
és megkérdezték, hogy akarok-e írni az Abercrombie-ról.
Elvállaltam, és kérdeztem, hogyan jutottak a lehetőséghez.
Meghívták őket.
Nem értem, hogy Mike miért utasított vissza annyi megkeresést,
hogy a márkáról írjanak, de egyszer csak ott voltam.
Beszélt is erről. Azt mondta: „Ez dívamentes övezet”.
Bizonyos értelemben ő volt a díva. Mindent ő döntött el.
Voltak a Campuson bemutatóboltok. Néztem, ahogy átmegy rajtuk,
és megszállottan ellenőrzi, hogyan áll a farmer a próbababákon.
Ott, a boltban megmutatkozott
a nagyon tiszta, hagyományos hozzáállása
a férfiassághoz és a nőiességhez.
Olyanokat mondott, hogy a fiú legyen fiúsabb.
A női próbababa meg nem lehet túl leszbis.
Szó szerint ezt mondta.
Az Abercrombie női kínálatát böngészte.
Fogott egy kordbársony nadrágot,
ami számára túl férfiasnak tűnhetett.
Azt mondta: „Ki a fasznak tervezitek ezeket?”
„Leszbi motorosoknak?”
Ez a beszéd túlment azon, ahogy általában kezelik ezt a témát,
és nyíltan kimondta,
hogy nem csak férfiaknak és nőknek, fiúknak és lányoknak tervezik a ruhákat,
hanem szexi nőknek és szexi férfiaknak,
szexi lányoknak és szexi fiúknak terveznek,
ahol a szexiség heteroszexuálist jelent, nem „leszbiket”.
Nagyon szívesen pszichoanalizáltam volna.
Ki akartam deríteni,
hogy ki ez az ember.
Rákérdeztem a sok, hírhedt botrányra,
a perekre,
és rendkívül defenzív lett.
Végül szinte túl őszinte dolgokat mondott.
Azt mondta: „Kiközösítünk egyeseket? Abszolút.
Nem mindenki viselheti a ruháinkat.
Nem akarom, hogy bárki viselje a ruháinkat.”
Beszélt arról, hogy a menő gyerekekre utaznak.
A vérbeli amerikai menő gyerekekre.
Fetisizálta a „vérbeli amerikai” fiút.
Nem ő volt az egyetlen a divatvilágban, aki így gondolkodott,
de úgy tűnt, hogy ő az egyetlen, aki ki is mondja ezeket.
Két nappal később küldtek egy e-mailt,
hogy visszavonják a részvételüket a történetből.
Így a történet a New York Times számára halott volt.
Végül a Salon számára írtam meg.
A cikk, amikor kijött, kapott némi figyelmet,
a magának való, sikeres divatcégvezető profiljaként.
Tehát 2006-ban az, hogy nyíltan kimondták, hogy ők kiközösítő márka
nem esett kívül azon, amit az emberek kimondhattak.
Azért volt egyedi az Abercrombie,
mert nem magyarázkodtak emiatt.
Ők bevállalták. Egyféle embert alkalmaztak.
Egyféle megjelenést akartak. A reklámok egyféleképp néztek ki.
Nem jelent meg a sokszínűség szempontja,
hogy mindenki képviselve érezze magát.
Kiálltak a kiközösítés mellett.
Kiálltak amellett, hogy ők egy életmódot árulnak.
Azt akarták, hogy az értékesítők hasonlítsanak a reklámok modelljeihez.
Hogy ez az életmódot hozzájuk kössék az emberek.
Nem tagadták meg az exkluzív ízlést, esztétikumot.
Az egyik ok, amiért nem hordtam Abercrombie-t,
már a hihetetlen magas árakon kívül,
hogy egyszerűen nem tudtam.
Én voltam a kövér, meleg, szegény srác. A bullying szentháromsága.
Egy éjjel sokáig ébren voltam, netezgettem.
Gagyibb volt még az internet.
Főleg hírek voltak rajta. Találtam egy cikket.
Jeffriesről szólt. Sose hallottam róla.
Elolvastam. Ezt mondta:
„Minden iskolában vannak a menő gyerekek, és a kevésbé menők.
Őszintén szólva mi a menő gyerekekre hajtunk.
A vonzó, vérbeli amerikai gyerekre, akinek sok barátja van.
Kirekesztőek vagyunk?
Abszolút.”
Megtudtam, hogy ez már egy hétéves cikk.
Ez az ember hét évvel azelőtt mondta ezt,
és senki nem tett semmit.
Egy ember, akinek nagy hatalma volt. Ugye? Mert ez a lényeg.
Nem csak egy ruhacég vezérigazgatója volt.
A menőség teremtője volt.
Indítottam egy petíciót, hogy az A&F kérjen bocsánatot,
és kezdjen el nagyobb méreteket gyártani.
Létrehoztam egy sajtólistát 200 névvel,
és kiküldtem a több száz embernek a sajtóközleményt. Majd lefeküdtem aludni.
Virális lett egy 2006-os interjú az Abercrombie vezérigazgatójával.
Ha XL-es női blúzt keresel, nincs szerencséd.
A divatos bolthálózat vezérigazgatója nem kéri a pénzed.
- Átlépett egy határt. - Már milliárdszor átlépte.
Ne vásároljatok az A&F-nél!
Azt mondták: „Dagadt csajok”.
Megjelent a Twitteren, virális lett,
és hatalmas kampány indult Mike Jeffries eltávolítására.
Ribanc, jót tenne neked, ha Kim Kardashian nagy feneke beleférne a ruháidba.
Nem vonzó a csávó. Egy öreg boszorkány.
Az A&F az egyik legrasszistább hely, ahol valaha jártam.
Kívül-belül gázak.
És túl vannak árazva a ruháik.
Akár beleférnek ezek a cicik a pólóidba, akár nem, nem fogok a boltodban vásárolni.
Jeffries szerint aki minden méretre gyárt, bajba kerül.
Aki nem idegenít el senkit, nem is érdekel senkit. Nézzük meg újra!
Ahelyett, hogy a megjelenés alapján értékelik az embereket,
és csak a szépeket veszik fel, nem jó munkaerőt kellene felvenni?
Beszéltem egy lánnyal, aki bojkottot vezetett,
és azt mondta: „A korombeliekre az A&F van a legnagyobb hatással”.
A lányok azt gondolják, hogy nagyon vékonynak kell lenniük.
A fiúk azt hiszik, hogy ilyen kigyúrttá kell válniuk,
mint amit a boltokban és a reklámokban látnak.
Azt mondta, hogy rá és a barátaira egy márka sem volt nagyobb hatással.
Iskolásként anorexiával küzdöttem,
így tudtam, hogy milyen károsak az ilyen szavak
és az ilyen retorika a fiatalok elméjére.
És hozzájuk szóltak, nem?
Ők voltak a célközönségük.
Azt mondták, hogy ha nem egy bizonyos módon néztek ki,
nem egy bizonyos fajta ember voltak, akkor nem vehetik fel a ruháikat.
Heteken és heteken és heteken át beszéltek erről az emberek és a média.
Ekkor kaptam a hívást az Abercrombie-től, hogy menjek oda Ohióba,
és segítsem ki őket. Segítsek rájönni, hogy léphetnének túl ezen.
Hogy egyetértésre tudunk-e jutni.
Ott voltam én,
az Étkezési Zavarok Országos Szövetségének elnöke, a Change.org egy képviselője,
és még másik két táplálkozásizavar-szakértő.
Beszéltünk a súlyalapú diszkriminációról, és hogy a diszkrimináció miért helytelen.
Arról is beszéltem, hogy ez miért ostoba üzleti döntés.
A fogyasztóitok 60%-a nagy méretet hord, miért nem gyártotok a számukra?
Aztán jött a csapatuk, csupa mosolygó, vidám, fehér ember,
kivéve egyvalakit, a sokszínűségi igazgatót.
Ő persze fekete volt.
„A menő gyerekekre hajtunk.”
Mit gondolt, amikor Mike ezt mondta?
Erre nem szeretnék válaszolni.
De nem tévedne, ha tippelne, hogy mit érzek ezzel kapcsolatban.
Mármint…
Ott ültünk egy hosszú tárgyalóasztalnál,
és megkérdeztem, hol van Mike Jeffries.
Mike Jeffries nem jelent meg a találkozón.
Szóval elkezdtem elővenni a 2000 oldalnyi petíciónkat.
Volt egy doboza, nem tudtam, mi van benne.
Drámaian, nagyon drámaian odacsaptam őket az egyes vezetők elé.
Azt mondtam,
hogy mindegyik adag petíció
több ezer embert képvisel,
akiknek nem tetszik, amit márkaként műveltek.
A sokszínűségi igazgatójuk sértődöttnek tűnt.
Elővett egy kis könyvet.
El akarta magyarázni, hogy valójában milyen sokszínű vállalat az övék,
hogy mennyit tettek a boltok sokszínűségéért,
mióta ott dolgozik.
Odaadta nekem a könyvet, én belenéztem, és visszadobtam.
„Ez mind semmi. Nézz körül! Te vagy itt az egyetlen színes bőrű.”
Minél magasabbra megyünk, annál öregebb és fehérebb az egész.
Ezek az emberek a legelejétől ott voltak. Ők mondják meg, ki néz ki Abercrombie-nak.
Lehet, hogy a boltok szintjén megvannak a számok,
de mi a helyzet az igazgatóhelyettesek szintjén,
az igazgatótanács szintjén?
Ez a rendszert érintő kérdéssé válik,
és így sokkal nagyobb kihívást jelent.
Ez nem olyasmi,
amit egy egyéves felvételi hullámmal le lehet rendezni.
A felső vezetés fehér maradt.
Az egyezmény inkább a boltok szempontjait tükrözte.
Ők adták az alkalmazottak 90%-át.
Így főként erre koncentráltunk.
Nevezhetjük üvegplafonnak a színes bőrű emberek fölött.
Amikor bementem az irodába, és ott volt egy új adag régiós vezető,
néztem, hogy van-e bárki színes bőrű.
„Oké, nincs.”
Lebecsülném az összes színes bőrű boltvezetőt,
akikkel az évek során dolgoztam, és akiket tiszteltem,
ha nem mondanám legalább azt,
hogy nem volt nem rasszista.
„Nem volt nem rasszista?”
A vezetők igazi szándéka szerintem akkor lett világos,
amikor lejárt az egyezség.
A felszínen határozottan sokat javultak.
De a közelébe se jutottak annak, amit ígértek,
és semmi nem volt kötelező érvényű, ami nagy gond volt.
AZ ABERCROMBIE HIVATALOSAN SOHA NEM SÉRTETTE MEG AZ EGYEZSÉGET.
DE A BÍRÓSÁGI MEGFIGYELŐ SZERINT RENDSZERESEN ELMARADTAK A CÉLOKTÓL,
BELEÉRTVE A KISEBBSÉGEK ARÁNYOS ALKALMAZÁSÁT
A MARKETING- ÉS HR-OSZTÁLYOKON.
Az egyezség lejárta után kezdtük látni, hogy belefáradtak.
Az emberek…
Azután kezdődött az ellenállás.
„Tényleg muszáj ezt?
Tényleg muszáj ennyi pénzt szánnunk erre?”
Szóval…
tényleg elkötelezettek voltunk? Vagy mégsem?
Voltam Todd helyében.
Az egy nagyon nehéz helyzet,
amibe gyakran kényszerítünk kisebbségi embereket.
És azt mondjuk, oldjanak meg minden problémát.
Bukásra volt ítélve, és szerintem ezért hagyta ott őket.
Mindig óvatosan beszéltem az átéltekről,
mert amikor távoztam,
nem úgy nézett ki a hely, mint amikor megörököltem.
És ha más nem is,
ez számomra siker.
NETFLIXEZÜNK?
Oké.
DIVATBLOGGER
Samantha Elaufnak hívnak.
Az oklahomai Tulsából származom.
Jelentkeztem az Abercrombie & Fitchhez.
Volt egy kérdésük, ami ma már vicces,
de kisebbségként felfigyeltem rá,
hogy mit jelent számomra a sokszínűség.
Emiatt úgy éreztem, könnyen beilleszkedem majd.
Az interjún is farmer volt rajtam.
Azt hiszem, egy fehér póló volt rajtam, és egy tradicionális fekete fejkendő.
Az interjúztató azt mondta, majd hív, hogy mikor lesz az eligazítás.
Emlékszem, hogy egy barátom írt, hogy jelentkeztek-e, és mikor kezdek.
Mondtam, hogy még nem hívott, úgyhogy rákérdezett.
Amikor rákérdezett a vezetőnél, mindig furán viselkedett.
A boltvezető felhívta a regionális vezetőt,
mert fekete fejkendő volt rajtam.
Akkoriban nem volt szabad feketét hordani.
A regionális vezető azt mondta, amúgy se dolgozhatnék ott.
Nem tudtam, mire véljem. Ekkor történt velem először ilyesmi.
Nem sokkal később anyám egy barátnőjének meséltem erről,
aki javasolta, hogy keressem meg a CAIR-t,
az Amerikai-Iszlám Kapcsolatok Tanácsát.
Miután kapcsolatba kerültem velük, ők publikálták a történetem.
Bejelentették az ügyem az Egyenlő Bánásmód Bizottságnál,
hogy kiderüljön, vállalnák-e perként.
Innentől más lett a helyzet.
Mindenhol ott volt a képem, sok üzenetet kaptam.
Őrült tweeteket írtak az emberek.
Egy ponton abbahagytam a kommentek olvasását.
Minden pozitív, bátorító szóra egy csomó gyűlölet jutott.
Halálos fenyegetéseket is kaptam.
Gyűlölködtek a vallásommal
és a hitemmel kapcsolatban.
De közben muszlimok is kérdezték,
hogy miért akarok az A&F-nél dolgozni.
Volt, aki azt írta, menjek haza az országomba,
ami vicces, mert oklahomai vagyok.
Mégis, hová menjek?
Az Abercrombie eltökélte magát a témában, és úgy döntött, hogy igaza van.
Az Abercrombie ügyvédei egy baseballsapkához hasonlították,
azt mondták, hogy baseballsapkában sem dolgozhatna senki.
De nyilvánvalóan nagy különbség van egy hidzsáb és egy baseballsapka között.
Emlékszem, mennyi üzenetet kaptam.
A Legfelsőbb Bíróság kiadta a 100 meghallgatott ügy listáját,
és az enyém is köztük volt.
Ez jelentős dolog.
Először is, hagyták, hogy a Legfelsőbb Bíróságig jusson az ügy.
Ez rendkívül szokatlan.
A legtöbb cég megegyezésre törekedne,
mert félnének a nyilvánosságtól, akár nyernek, akár nem.
Azzal érveltek, hogy ha felvesznek, az károsítaná az imidzsüket,
ez pedig rontaná az eladásaikat.
Így érveltek, hogy rontanám az üzletet, mivel nem az előírt módon öltözöm.
Ma a legfelsőbb bíróság nyolc az egyhez elutasította az érvet.
A bírák szerint az Abercrombie & Fitch
megsértette az 1964-es polgárjogi törvényt.
Ha Scalia bíró szerint is diszkriminálsz, akkor nagyot hibáztál.
Nyolcan szavaztak az igazamra, és csak egy ellenem,
és az, aki ellenem szavazott, afrikai-amerikai volt.
Nem azt mondom, hogy csak mert fekete,
az én oldalamon kell, hogy legyen, mert mások vagyunk,
de ez meglepett.
A mai napig mondják, hogy láttak a történelemkönyvben, olvastak rólam,
vagy a jogi karon beszéltek rólam,
akkoriban nem is mértem fel a per jelentőségét.
Az Abercrombie a Legfelsőbb Bíróságig ment.
A diszkrimináció nem egyetlen esemény volt.
Nem egyetlen, hétéves idézet.
Ez volt a márkájuk, az identitásuk.
Minden egyes szinten a diszkriminációba ágyazták magukat.
Az A&F ekkorra már a botrány szinonimájává vált.
Már nem a ruhákról volt szó, vagy hogy kimegy a divatból a nagy logó.
Arról szólt, hogy a márka problémássá válik,
mert ahogy az elemzők mondanák,
ez az egész elvonja a figyelmet a ruhaértékesítés üzletéről.
A&F NEGYEDÉVES BEVÉTELI HÍVÁS
MIKE JEFFRIES HANGJA
A második negyedév nehezebbnek bizonyult a tervezettnél.
Elégedetlenek vagyunk az eredményekkel,
és keményen dolgozunk, hogy a harmadik negyedévre javítsuk a trendet.
Mike Jeffries alatt kezdett jelentéktelenné válni az Abercrombie.
De Mike Jeffries nagyon sok pénzt keresett.
Mike-ot üldözték a részvényesek perei, hogy miért fizet magának évi 40 milliót,
amikor a részvények az alsó 10%-ban járnak.
Találtam egy kézikönyvet arról,
hogyan kellett kezelniük Mike Jeffriest a céges repülőn.
Repülőgép-előírások.
Egy 47 oldalas kézikönyv az A&F vezetői különgépéhez.
Lehetetlen eltúlozni, milyen részletekbe menően előírt mindent.
Ha az utasok hideg ételt esznek,
a legénység tagjai nem ehetnek meleg ételt.
Az ilyen utasítások soha nem kerülnek közkézre.
Amikor Michael vagy egy vendég kér valamit,
válaszoljanak úgy:
„Semmi gond”.
Ezt a kifejezést kell használni ahelyett, hogy „Oké” vagy „Egy pillanat”.
Ahogy a céget vezette, az egy rövid ideig remekül működött.
Szerintem nem volt fenntartható.
Nem láttam, hogy lenne hosszú távú stratégiájuk.
Úgy tűnt, csak a lehető legnagyobbra akarnak nőni, aztán meglátják, mi lesz.
Nem jó, ha nagyon izzik egy márka,
mert a forrón izzó márkák mindig kiégnek.
Nagy a baj az Abercrombie-nál.
Csak Mike Jeffries nem tud még erről.
A 2000-es években az Abercrombie szektora változni kezdett,
és a vevők is változni kezdtek.
Már nem vonzotta a tiniket.
AMERIKA LEGGYŰLÖLTEBB MÁRKÁJA
Már nem volt menő.
Olyan lett az Abercrombie & Fitch, mint a munkaruha az építkezéseken.
Az építőmunkások felveszik a bakancsot a munkához,
aztán amikor hazaérnek, leveszik a bakancsot, meg mindent.
Lezuhanyoznak.
Onnantól akármit is csinálnak, más ruhában csinálják.
Mi az Abercrombie-ruhával voltunk így.
Felnőttek a gyerekek, akik szerint a bullying rossz,
és nem akarták a bántalmazóik kedvencére költeni a pénzüket.
Így az Abercrombie & Fitch…
Elvesztette az auráját,
mivel mások kiközösítése volt a sikerük gyökere.
És a kiközösítés maga kezdett kevésbé menővé válni.
Friss kiskereskedelmi híreink.
Lemondott az Abercrombie & Fitch vezérigazgatója.
December hetedikén, vasárnap még a vezetőkkel telefonált,
aztán nyolcadikán már nem ment be dolgozni.
Soha többé nem ment be, és sokan azóta se látták.
Az emberek állandó bútordarabként gondoltak Mike-ra,
de közben nem tudtuk,
hogy meddig tolerálják még ezt a viselkedést.
A megjegyzéseit, az ilyen fajta vezetést.
Szóval azt hittük, soha nem megy el. Emlékszem, amikor végül…
Nagyon meglepődtem.
Hogy végre megszabadultak tőle.
Egyszer minden véget ér.
NAPJAINKBAN
Les Wexner számos botrányba keveredett.
Egy találkozóra tartok. Köszönöm.
Les Wexner bejelentette, hogy lemond az L Brands vezetéséről.
Megfigyelés alatt marad Jeffrey Epsteinhez,
az elítélt szexuális bűnözőhöz és bukott bankárhoz fűződő viszonya miatt.
A teljes vagyonát átírta Epstein nevére,
és hagyta, hogy Jeffrey Victoria's Secret modelltoborzónak adja ki magát.
Az egyik legnagyobb oka,
amiért Epstein mindig gyönyörű fiatal lányokkal tudta körbevenni magát,
az volt, hogy elhitette, hogy a segítségével befuthatnak.
Leleplező cikk a The New York Timesban.
Bruce Weber évek szexuális visszaéléseiért és zaklatásáért felel.
Bruce Webert aztán egy csomó modell beperelte.
Bruce azt mondta, feszült vagyok, légzőgyakorlatokat végeztünk. Lefagytam.
Nem tudtam, hogyan reagáljak.
Rémisztő és megalázó volt az egész.
BRUCE TAGADJA A VÁDAKAT.
NYILATKOZATA: „BEVETT LÉGZŐGYAKORLATOKAT HASZNÁLTAM
ÉS A KARRIEREM SORÁN TÖBB EZER AKTMODELLT FOTÓZTAM,
DE SENKIT NEM FOGDOSTAM.”
EGY PERÉT 2020-BAN UTASÍTOTTÁK EL. 2021-BEN KÉT PERBEN KÖTÖTT MEGEGYEZÉST
TITKOS ÖSSZEGRE, A BŰNÖSSÉG ELISMERÉSE NÉLKÜL.
A MODELLEK MIKE JEFFRIEST NEM VÁDOLJÁK SZEXUÁLIS BŰNCSELEKMÉNYEKKEL
Általában akkor történik változás, ha azok, akiknek gondjuk van,
rá tudnak mutatni, hogyan csökkentik a cég bevételét
a jelenlegi gyakorlatok. Ezután jönnek a változások.
Egy márka újrapozícionálása nem egyszerű dolog.
VEZÉRIGAZGATÓ
Őszintén szólva voltak visszalépések az úton.
Már nem az a cég vagyunk, akik voltunk.
Letöröltük a közösségimédia-csatornáinkat, a történetünket.
MIKE JEFFRIES 2014 ÓTA NINCS A CÉGNÉL.
AZ ABERCROMBIE NYILATKOZATA SZERINT
A CÉG A BEILLESZKEDÉS HELYETT A BEFOGADÁS HELYÉVÉ VÁLT.
AZ ÚJ IGAZGATÓ „FELKAPCSOLTA A LÁMPÁT” ÉS „LEHALKÍTOTTA A ZENÉT” A BOLTOKBAN.
SZERETNÉ, HOGY MEGHALLGASSÁK A VEVŐKET.
Az, hogy a márka sokféle embert képvisel és fogad be, okos üzleti döntés.
Az is lehet okos döntés, hogy diszkriminálnak
és kiközösítenek másokat, mert mindig lesz,
aki menő gyereknek akarja látni magát.
De érdekes látni, hogy mára hány márka
vallja azt, hogy bárki és mindenki lehet menő gyerek.
És a modellek sokszínűségével kapcsolatban megfordult a széljárás.
Az Abercrombie & Fitch bejelentette,
hogy a jövőben nem a vonzó megjelenés alapján vesz föl dolgozókat,
ami biztosan nem tesz jót az első új munkatárs önbizalmának.
Szégyen, hogy nem tudták ezt korábban meglépni.
Az Abercrombie & Fitch egy példa, nem egy kivétel.
Nem ők találták föl a gonoszságot, se a társadalmi osztályokat.
Csak becsomagolták.
Amerika történelmének legrosszabb részét képviselik
az ár, a toborzási elvek, a képek tekintetében.
Pont az ellentéte annak, amit Amerikától várunk.
Szeretjük úgy gondolni, hogy túlnőttünk ezen, hogy már jobbak vagyunk.
Nem tudom, mit mond el rólunk, hogy ilyen sokáig ilyen népszerű volt.
Talán azt,
hogy vágytunk arra, hogy kedveljenek.
Talán elvakított a saját fényünk.
Azt gondoltuk, szuperek, sikeresek vagyunk.
Nem létezett még a közösségi média.
Valószínűleg ugyanannyian voltak akkor is, akik gyűlöltek minket, akiket sértettünk,
akik úgy érezték, kizárjuk őket, nem képviseljük őket.
De nem volt hol hangot adniuk ennek,
most pedig van, szóval talán nem a hatalmás érzékenységünk az ok.
Inkább csak az, hogy mindenkit hallunk, és oda kell figyelnünk.
Van határa annak, hogy a márkák mennyire tudnak erkölcsösek lenni.
Végül is el akarnak adni valamit.
El lehet adni a sokszínűséget, ha igazából kivágott nyakú pólót árulnak?
Remélem, a cégek megértik,
hogy kulcsszerepet játszanak a kultúra formálásában, a megbeszélésében,
és abban, hogy a társadalmunknak mely tagjait becsülik meg.
Az Abercrombie története lényegében egy hihetetlen erős vád
az ellen, ahol a kultúránk járt…
mindössze tíz éve.
Olyan kultúra volt, ami lelkesen elfogadta
a világ fehér, kertvárosi képét.
A szépséget vékonyként, fehérként, fiatalként határozta meg,
és nagyon lelkesen közösített ki embereket.
Akkor ezt meg is oldottuk?
Nem.
A feliratot fordította: Kalmár Dávid