Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫101, טייק רביעי.‬
‫תודה.‬
‫גיוס הוא הכול.‬
‫אני חוזה סנצ'ס.‬
‫"סליחה, עצרתי אתכם‬ ‫כי אני עובד ב'אברקרומבי אנד פיץ'', כמגייס.‬
‫אני מחפש אנשים שיעבדו במשרה חלקית בחנות.‬
‫לא משהו מטורף, חמש, עשר או 15 שעות בשבוע.‬
‫אנחנו מעסיקים אנשים שנראים טוב."‬
‫- סרט תיעודי של NETFLIX -‬
‫כשהייתי בתיכון,‬
‫"אברקרומבי אנד פיץ'" הייתה הרשת הכי חמה.‬
‫זו הייתה אחת החנויות בקניון שלנו‬ ‫שכשאת מסתובבת, אין ספק שתיכנסי אליה.‬
‫זו הייתה תופעה בתרבות הפופולרית.‬
‫היה פשוט פיצוץ ענק.‬
‫אם לא לבשת אברקרומבי, לא היית מגניב.‬
‫אני רק זוכר את הלחץ להשתלב, להרגיש,‬ ‫"הלוואי שהיה לי את האברקרומבי הזה".‬
‫אני לא מרגישה כך עכשיו,‬
‫אבל בזמנו היה ממש מגניב להיראות כמו כולם.‬
‫היה איזה בחור, בלונדיני עם עיניים כחולות,‬
‫שרירי בטירוף, כאילו פיסלו אותו מגרניט,‬
‫והוא לבש אברקרומבי אנד פיץ'.‬
‫מה שהם מכרו היה אמור לעורר אספירציות.‬ ‫-לעורר אספירציות.‬
‫לעורר אספירציות.‬
‫מעין דימוי מושלם של נוער כל-אמריקאי.‬
‫כשהייתי עוברת ליד אברקרומבי,‬ ‫הייתי חושבת, "מה כל כך מיוחד בחנות הזו?‬
‫היא כל כך רזה ולבנה".‬
‫בית אחווה,‬
‫פנימייה,‬
‫"וואספ",‬
‫מעמד עליון,‬
‫סטודנטים עם כסף.‬
‫כשלבשתי את הבגדים של אברקרומבי,‬
‫הרגשתי שונה,‬ ‫וחשבתי שדברים אולי יהיו שונים.‬
‫יש סיבה שאנשים אהבו את המותג הזה.‬
‫זה מפני שהדרה היא חלק מהחברה שלנו.‬
‫אני חושב שהפעם הראשונה‬ ‫שראיתי אברקרומבי אנד פיץ'‬
‫הייתה כשראיתי בחורה מחזיקה שקית‬ ‫עם בחור לבן די חתיך חצי עירום עליה,‬
‫בשחור לבן,‬
‫וחשבתי, "מה זה?"‬
‫אברקרומבי מכרה חלום.‬
‫זה היה כמעט כמו פנטזיה,‬ ‫כמו פנטזיה של אדם צעיר.‬
‫הם הרוויחו המון כסף משיווק של בגדים,‬
‫אבל בפרסומות שלהם לא היו בגדים, אז…‬
‫התרגלת לזה. ככל שהצטלמת יותר לאברקרומבי,‬ ‫הרגשת יותר בנוח להיות חצי עירום‬
‫ועם זה שאתה לא באמת לובש‬ ‫את הבגדים שאתה מדגמן.‬
‫כשמסתכלים על זה לאחור כמבוגרים,‬ ‫זה יכול להרגיש מזעזע.‬
‫אבל כמתבגרת, פשוט חשבת שזה מגניב.‬
‫חסכתי מספיק כסף כדי לקנות חולצה אחת,‬
‫ולבשתי אותה כמה שיותר בלי שזה ייראה מוזר.‬
‫היה כתוב עליה "אברקרומבי אנד פיץ'"‬ ‫על הזרוע, אז זה היה כאילו…‬
‫"תראו, אני מגניבה".‬
‫לפחות בתיכון שלמדתי בו,‬
‫היו בנות שהיו גוזרות‬ ‫את התמונות של הבחורים מהשקיות‬
‫ותולות את התמונות האלה בלוקר שלהן.‬
‫- חתיך -‬
‫אהבתי את הפוסטרים ואת התמונות,‬
‫וכל הספרים שלי היו עטופים בהם.‬
‫הכיתוב "אברקרומבי" היה בחלק הצר,‬
‫ומשני צידי הכריכה היו תמונות.‬
‫הבגדים עצמם לא היו מיוחדים,‬
‫אבל זו הייתה התווית על הבגדים‬ ‫והכיתוב "אברקרומבי" לרוחב החזה‬
‫שהיו כמעט כמו אות כבוד.‬
‫מבחינתי, המותג הזה‬ ‫היה מקושר לבנים באחוות, שחקני רוגבי,‬
‫החבר'ה הלבנים שהיו משחקים‬ ‫בענפי ספורט לא קונבנציונליים, כמו לקרוס.‬
‫זה לא כמו בחברות אחרות‬ ‫שיש להן איזה סלבריטאי,‬
‫ומוכרות את התקווה,‬ ‫"יום אחד אהיה כמו בראד פיט". אתה לא.‬
‫אבל תוכל להיות‬ ‫כמו הבחור מאברקרומבי יום אחד.‬
‫הטיפוס היה אנשים מאוד תמימים‬ ‫מעיירות קטנות.‬
‫האנשים שקנו את הבגדים‬ ‫היו אותם האנשים בקמפיין.‬
‫מאיפה אתם?‬
‫פנסילבניה, מותק. מחוז אמיש, פנסילבניה!‬
‫ניו יורק, ניו יורק.‬ ‫-קולורדו!‬
‫פיטסבורג.‬ ‫-דאלאס, טקסס.‬
‫קונטיקט!‬
‫למדתי בסטנפורד,‬ ‫ולשותף שלי לחדר בשנה הראשונה‬
‫היו הקטלוגים עם כל שחקני הרוגבי,‬
‫החותרים חסרי החולצה של אברקרומבי,‬
‫ועל דלת הארון שלו בחדר המעונות‬ ‫הוא הכין קולאז' של הגברים האלה.‬
‫הייתי אומר שהיו בערך‬ ‫50 דמויות גזורות קטנות‬
‫של בחורים בלי חולצה של אברקרומבי‬ ‫על דלת הארון שלו.‬
‫אז מן הסתם, שם שמתי לב‬
‫שזה היה עניין מאוד לבן.‬
‫- פרסומת של AF -‬
‫גדלתי בוושינגטון די.סי,‬
‫ובכיתה ז' עליתי לתיכון "סידוול פרינדס".‬
‫זה התיכון שבו למדו מליה וסשה אובמה,‬ ‫צ'לסי קלינטון,‬
‫אז זה היה בית ספר פרטי מאוד איכותי‬ ‫בצפון-מערב וושינגטון די.סי.‬
‫אני הייתי לגמרי בקטע של היפ-הופ ו-R&B,‬
‫אז המעצבים שאהבתי בזמנו היו מ-FUBU, MECCA,‬
‫ומעצבים של בגדים אורבניים‬
‫שהופיעו בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.‬
‫וכשהגעתי לסידוול,‬
‫שמעתי על משהו שנקרא אברקרומבי אנד פיץ'.‬
‫לא ידעתי מה כל כך מיוחד לגבי המותג הזה,‬
‫אבל בסידוול זה מה שהיית צריכה שיהיה לך.‬
‫אני זוכרת שראיתי ילדים‬ ‫שללא ספק היה להם יותר כסף משלי היה‬
‫לובשים את הבגדים,‬
‫ואני רק רציתי להיות חלק מהלוק הזה.‬
‫הג'ינס הממש נמוכים,‬
‫שחושפים את מרכז הגוף, את אזור הטבור,‬ ‫בהחלט היו באופנה.‬
‫אני חושבת שאפילו סלבריטאים לבשו אותם.‬
‫- אוליביה ויילד -‬
‫באברקרומבי אנד פיץ'‬ ‫השתמשו באנשים שעוד היו רק דוגמנים.‬
‫טיילור סוויפט.‬
‫ג'ניפר לורנס.‬
‫צ'נינג טייטום.‬
‫אשטון קוצ'ר.‬
‫היידי קלום.‬
‫ג'נוארי ג'ונס.‬
‫זאת אומרת, ראינו פרסומות לכל דבר‬
‫שאומרות לנו מה מגניב.‬
‫מגזינים בהחלט היו דבר גדול,‬ ‫כי עוד לא היו רשתות חברתיות.‬
‫MTV, טקס פרסי המוזיקה‬ ‫ותוכנית הטלוויזיה שלהם, House of Style,‬
‫נתנו למדינות שבין החוף המזרחי למערבי‬ ‫גישה לדברים שהן לא היו רואות בדרך כלל.‬
‫קבלו את "98 מעלות" ל-TRL.‬
‫טרנדים שהתחילו בחוף המזרחי או המערבי‬ ‫הוצגו עכשיו ב-MTV‬
‫ובערוצים שלהם, וזה גרם לסגנונות האופנה‬ ‫להתפשט הרבה יותר מהר ברחבי המדינה.‬
‫זה קרה גם בקניונים.‬
‫תרבות הקניונים הייתה הכול.‬
‫היית הולכת לעשות קניות עם המשפחה שלך,‬ ‫היית הולכת לבלות עם חברים שלך.‬
‫היינו מבלים בקניון בכל סוף שבוע.‬ ‫-חברים שלי ואני, מאחורי גבם של ההורים,‬
‫היינו מתגנבים לקניון ומבלים.‬
‫הגענו עם התיקים,‬ ‫במדי בית הספר הקתולי שלנו.‬
‫הקניון היה המקום בו כולם העבירו את הזמן.‬
‫אז כשמלאו לי 16, ידעתי ששם אני רוצה לעבוד.‬
‫דמיינו מנוע חיפוש שאפשר ללכת דרכו,‬
‫או קטלוג אונליין שהוא מקום אמיתי.‬
‫היית צריכה ללכת לקניון כדי לדעת מה ללבוש.‬
‫מגניב מאוד.‬
‫ככל שנפתחו יותר קניונים‬ ‫ואנשים נמשכו אליהם,‬
‫לא רק שהם היוו מפלט חברתי, הם גם סיפקו‬ ‫תשובה לכל תחומי העניין השונים במקום אחד.‬
‫חנויות מותגים אפשרו לך‬ ‫להיות ספציפי מאוד לגבי מה שאתה רוצה לקנות.‬
‫היה את "הוט טופיק"‬ ‫בשביל דברים בסגנון פנקיסטי,‬
‫היה את "פאק סאן"‬ ‫אם חיפשת יותר לוק של גולש.‬
‫היה את AF אם חיפשת לוק של סטודנט עם כסף.‬
‫הרבה מותגים עיצבו בגדים בסגנון הזה,‬ ‫אבל מבחינת מעצבים,‬
‫אלה ללא ספק היו ראלף לורן,‬ ‫טומי הילפיגר, נאוטיקה.‬
‫אחד המותגים הכי מוקדמים‬
‫ששילב בין תרבות הנוער למשיכה מינית‬
‫היה קלווין קליין.‬ ‫-מה זה, לעזאזל?‬
‫שמלה.‬ ‫-מי אמר?‬
‫קלווין קליין.‬ ‫-זה נראה כמו בגדים תחתונים.‬
‫מה שעשו באברקרומבי זה ליצור מעין דרך האמצע‬
‫בין סקס, שאותו מכרו בקלווין קליין,‬
‫לבין מראה הסטודנט האיכותי הכל-אמריקאי,‬ ‫שמכרו בראלף לורן.‬
‫אתה רוצה את מה שלתפיסתך לובש הבחור המגניב.‬
‫אז המצב הפך להיות כזה של,‬
‫"אם רק יהיה לי טומי הילפיגר,‬ ‫אני אהיה מגניב".‬
‫או הג'ינס של "GUESS".‬
‫אלוהים.‬
‫חלק מהדברים האלה פשוט אי אפשר היה לקנות,‬
‫אבל המחירים של AF היו קצת יותר סבירים.‬
‫מספיק מעורר אספירציות,‬
‫אבל לא יקר עד כדי כך שיהיה בלתי מושג.‬
‫הרעיון היסודי הוא‬ ‫שאופנה מוכרת לנו תחושת השתייכות,‬
‫ביטחון, מגניבות, משיכה מינית.‬
‫במובנים רבים,‬
‫הדבר האחרון שהיא מוכרת לנו הוא בגדים.‬
‫את זוכרת את הפעם הראשונה‬ ‫שהלכת לחנות של אברקרומבי?‬
‫- מו טקסיק‬ ‫עיתונאית -‬
‫כן.‬
‫אני זוכרת שנכנסתי‬
‫ושפשוט הכתה אותי תחושה של,‬
‫"אלוהים, הם לכדו את זה.‬
‫הם גיבשו בדיוק‬ ‫את כל מה שאני שונאת לגבי התיכון,‬
‫ושמו את זה בחנות".‬
‫אתה מגיע לשם,‬
‫ויש את שני הבחורים החתיכים‬ ‫משני הצדדים בחוץ.‬
‫אז אם אתה עובר את החתיכים האלה,‬
‫בלי הסחת דעת או תחושת איום קלה…‬
‫האמת שהתחלתי לעבוד שם בתקופת החגים,‬
‫אז היה להם גם כובע סנטה.‬ ‫הם היו עם כובע סנטה, בלי חולצה ועם ג'ינס.‬
‫אחד הדברים המבריקים למדי שעשו באברקרומבי‬
‫היה להתקין תריסים חומים מעל החלונות,‬
‫ולהציב תמונה גדולה בדלת בכניסה.‬
‫אז אי אפשר היה לראות מה יש בחנות‬ ‫בלי להיכנס לחנות.‬
‫באף חנות אחרת בקניון לא עשו את זה.‬ ‫הם ממש הכריחו אותך להתקרב לכניסה.‬
‫הייתה לה אנרגיה שלמה,‬
‫וגם אם לא הכרת את הקניון,‬ ‫ידעת שאת מתקרבת, כי שמעת מוזיקה.‬
‫מוזיקה בווליום גבוה, והורים שנאו את זה.‬
‫ביטים פועמים של מועדון.‬
‫תמונות ענקיות של גברים חשופי חזה.‬
‫כל החנות הייתה אמורה להיות חוויה,‬ ‫שאנשים נכנסים אליה ומבלים.‬
‫זה נחשב ללוק כל-אמריקאי,‬
‫ואני ראיתי בעצמי בחורה כל-אמריקאית.‬
‫אז אהבתי את הלוק הזה.‬
‫זה סוג מסוים של בושם,‬ ‫שהיה רק בחנות של אברקרומבי.‬
‫הריח היה מכה אותך.‬ ‫הריח של אברקרומבי היה מכה אותך.‬
‫היה מעין ניחוח מושק גברי כשעברת ליד.‬
‫ראיתי עובדים מסתובבים‬ ‫ומרססים דברים בניחוח הזה.‬
‫אני חוטף מיגרנות בקלות,‬ ‫אז האמת שזה היה קשה עבורי.‬
‫הייתי נכנס לשם ויוצא עם כאב ראש,‬ ‫אבל למתבגרים זה כנראה היה בסדר.‬
‫קיבלתי הרבה ממנו בחינם, והיה לו ריח…‬
‫לבושם שלהם תמיד היה ריח טוב מאוד. כן.‬
‫אימא שלי לא הייתה חובבת של החנות,‬
‫ואני זוכרת שהיא אמרה לי,‬ ‫"אני לא מבינה למה את קונה שם".‬
‫הצוות היה איום, למען האמת.‬
‫כולנו היינו מדברים על זה בחברה.‬
‫העבודה שלהם הייתה לא להיות קשובים אליך.‬
‫למעשה, העבודה שלהם הייתה‬ ‫להעמיד פנים שאתה מרגיז אותם.‬
‫סליחה.‬
‫כן?‬
‫מישהו בערוץ MADtv בטוח עבד באברקרומבי,‬
‫או שאח שלהם עבד שם,‬
‫כי הם תיארו בדיוק את התרבות של אברקרומבי.‬
‫יש לכם רק תא הלבשה אחד, ויש תור ארוך.‬ ‫תוכלו לפתוח עוד אחד?‬
‫לא.‬
‫זה לא היה מוגזם.‬
‫יש לך את המפתח?‬ ‫-לא, אחי.‬
‫נראה שלי שהוא אצל דאץ'.‬ ‫היי, דאץ', המפתח אצלך?‬
‫הם עושים עבודה ממש טובה‬ ‫בלתפוס את התחושה של,‬
‫"איפה אני? מה זה המקום הזה?"‬
‫היי, סטורם, המפתח אצלך?‬
‫כן, הוא אצלי. טעות שלי.‬
‫כל דבר הכי קטן באברקרומבי‬
‫היה מתוכנן.‬
‫לפי התכנון של מייק.‬
‫- מייק ג'פריס‬ ‫מנכ"ל AF לשעבר -‬
‫החנויות, המוצר, הכול.‬
‫הוא היה מאשר כל דבר.‬
‫- ‬‫מנכ"ל AF לשעבר‬‫, ‬‫מייק ג'פריס,‬ ‫סירב להגיב לסרט הזה -‬
‫הייתי בעלת חנות שדיווחה ישירות למייק.‬
‫בעיקרון, היינו ביחד ללא הפסקה.‬
‫אני חושב שהייתי האדם השני שהוא העסיק.‬ ‫הייתה לו משימה טהורה,‬
‫והיא הייתה לבנות את אברקרומבי.‬
‫מייק ג'פריס נודע בכך‬ ‫שהוא שקט בזירה הציבורית הרחבה ביותר.‬
‫הוא לא היה אדם‬ ‫שהתראיין הרבה לטלוויזיה או לעיתונות,‬
‫אבל אני חושבת שברמה הבין-אישית,‬ ‫הוא היה כריזמטי מאוד.‬
‫מייקל ג'פריס,‬ ‫גבר נאה מאוד מדרום קליפורניה.‬
‫בכושר, אינטליגנטי מאוד,‬
‫הייתי אומר מאוד פרטי.‬
‫לא ביישן. פרטי.‬
‫הייתה לו משימה טהורה,‬
‫והיא הייתה לבנות את אברקרומבי‬
‫ולהפוך אותה למצליחה.‬
‫מה היה הדבר העיקרי שהניע אותו?‬
‫טוב, כמו כולם,‬
‫גמול כספי.‬
‫- שנות ה-90 המוקדמות של המאה ה-20 -‬
‫- קולומבוס, אוהיו -‬
‫מייק ג'פריס מגיע לאברקרומבי‬
‫כשהיא עדיין חלק מאימפריית הקמעונאות‬ ‫של לקס וקסנר בקולומבוס, אוהיו,‬
‫אז היא חלק ממשפחת המותגים של "דה לימיטד".‬
‫כבן 25,‬
‫פניתי לכל מי שהיו לו שטחים מסחריים,‬
‫ואמרתי להם, "יש לי רעיון לחנות,‬ ‫תשכירו לי את המקום שלכם?"‬
‫וכולם סירבו לי.‬
‫לא היה לי כסף,‬ ‫לא הייתה לי חנות. היה לי רק רעיון.‬
‫לסלי ה' וקסנר הוא אחד‬ ‫מגאוני הקמעונאות הגדולים באמריקה.‬
‫הוא המוח שעומד מאחורי הרבה מרשתות הקניונים‬
‫שיש לנו במדינה היום.‬
‫הוא נודע בכינוי "קוסם הקניון", למעשה.‬
‫לקס וקסנר בנה מותגים באחת משתי דרכים.‬
‫או שהוא לקח מותג קיים וניסה קונספט חדש‬
‫שחי באותו מותג קיים,‬ ‫ואז המשיך עם זה הרבה זמן אם זה הצליח,‬
‫או שהוא רכש מותג כושל.‬
‫אברקרומבי כבר הייתה בסביבה כמאה שנה.‬
‫היא התחילה כמותג של פעילות פנאי בחיק הטבע,‬
‫מאוד בסגנון מורשת אמריקנה.‬
‫- אברקרומבי אנד פיץ' -‬
‫אי. בי וייט תיאר את חלונות החנות‬
‫כמעין "חלום גברי".‬
‫והמותג הזה שירת מעין אליטה של ספורטאים.‬
‫אחרי עזיבת הבית הלבן‬ ‫הוא יצא לטיול ספארי באפריקה,‬
‫והוכיח את ערכו כצייד חיות גדולות.‬
‫הוא מכר לטדי רוזוולט,‬
‫לארנסט המינגוויי.‬
‫המותג נקלע לקשיים.‬
‫החברה של לקס וקסנר קנתה את אברקרומבי.‬
‫הם ניסו לשקם את המותג.‬
‫זו הייתה חברה שהיו לה קצף גילוח,‬
‫ספרים, ציוד דייג וכל מיני דברים כאלה,‬
‫שחבר'ה ותיקים כמו טדי רוזוולט‬ ‫אהבו שיש להם.‬
‫כשלקס קנה את המותג,‬
‫הוא ניסה לשחזר את זה ולא הצליח בכך,‬
‫ואני חושב שאז‬ ‫הוא הכניס לתמונה את מייק ג'פריס,‬
‫מנכ"ל כושל של "אלקוט אנד אנדרוס",‬
‫שהיה מותג בגדי נשים‬ ‫שהתמקד בלבוש מקצועי של נשות עסקים.‬
‫הוא מביא את מייק ג'פריס ואומר,‬ ‫"בוא ננסה שוב".‬
‫ואז התגבש הרעיון של אברקרומבי‬ ‫כמו שאנחנו מכירים אותה היום.‬
‫ידענו שאנחנו רוצים להיות‬ ‫המותג הכי מגניב עבור בני 18-22.‬
‫כשמייק מגיע לשם,‬
‫בהתחלה הוא נועל נעליים דמויות מוקסינים‬ ‫ולובש מכנסי חאקי,‬
‫ובסופו של דבר זה משתנה ללוק‬ ‫של חולצה מכופתרת, ג'ינס וכפכפים.‬
‫הוא עלה על נוסחה שעבדה.‬
‫- הנוסחה של מייק -‬
‫הוא מצא דרך לחבר בין המורשת של אברקרומבי,‬
‫כפי שהיא נוסדה בשנת 1892,‬
‫שבמסגרתה המותג שירת אנשי אליטה פריבילגיים,‬
‫ושילב אותה עם דימויים מיניים סקסיים מאוד.‬
‫זה היה אמור להיות אקסקלוסיבי.‬
‫- אקסקלוסיביות = -‬
‫הוא היה גאה בכך שזה מותג אקסקלוסיבי‬
‫שהעביר תחושה של מה שמבחינתו היה מגניב.‬
‫הצבנו פוסטרים,‬
‫וכתבנו, "זה מה שהוא אברקרומבי,‬
‫זה מה שהוא לא אברקרומבי".‬
‫הכלב של אברקרומבי הוא גולדן,‬
‫והפודל הוא לא אברקרומבי.‬
‫תלמיד הקולג' של אברקרומבי נוהג בג'יפ,‬
‫והוא לא נוהג במכונית משפחתית.‬
‫אופנה היא תעשייה נודעת לשמצה‬ ‫בכך שהיא לא עורכת הרבה מחקר שוק.‬
‫היעד הוא לא לתת לאנשים את מה שהם מבקשים,‬
‫אלא לגרום להם לבקש את מה שאת מציעה.‬
‫- בורסת ניו יורק -‬
‫בשנת 1996 מייק ג'פריס‬ ‫הנפיק את המניות של אברקרומבי.‬
‫הם כבר לא היו חלק מהאימפריה של לקס וקסנר.‬
‫המותג היה בשיא.‬
‫הם ערכו מפגשים רבעוניים,‬ ‫שנראו כמו עצרות עידוד גדולות סביב המדורה,‬
‫ומטרתם הייתה לדבר‬ ‫על כמה כסף אנחנו מרוויחים.‬
‫זה היה כאילו, "כסף! כסף!"‬
‫לכולנו, שהתחלנו שם מוקדם, היו מניות.‬
‫אני אומרת שהייתי במקום הנכון בזמן הנכון.‬
‫גם "אברקרומבי לילדים" הושק.‬
‫ואז ב"הוליסטר" מכרו מעין חלום קליפורניה.‬
‫לאברקרומבי אנד פיץ'‬ ‫היה מונופול על לבוש סגנון החיים הזה.‬
‫וזה עזר להפוך את לסלי וקסנר למיליארדר.‬
‫הם בנו קמפוס ענק‬ ‫שנראה בדיוק כמו קמפוס בקולג'.‬
‫הן היו אחת החברות הגדולות‬ ‫הראשונות שעשו את זה,‬
‫וכל הרעיון היה‬ ‫שהעבודה היא החיים והחיים הם העבודה,‬
‫וכולם היו עובדים לילות שלמים,‬ ‫כי זה היה פשוט כמו לבלות עם חברים שלך.‬
‫בצוות שלי קראו לזה 'כיתה י"ג',‬
‫כי זה היה כמו…‬
‫זה באמת הרגיש ככה.‬
‫מייק היה מארח ארוחות ערב בבית שלו.‬
‫אלה היו אירועים ענקיים ומטורפים‬ ‫עם קייטרינג.‬
‫היו הרבה מסיבות, התפרפרויות,‬ ‫ואז מסיבות עם המלצרים‬
‫הרבה אחרי שהוא עזב והלך לישון.‬
‫דייוויד לינו עשה קעקוע של אברקרומבי.‬
‫זאת אומרת, זה הפך לקטע כזה.‬
‫זאת הייתה כמו מעין מחלה,‬
‫של "אברקרומבי זה הדבר,‬ ‫ואם אתם לא חיים ונושמים את זה,‬
‫אז אל תבואו לכאן".‬
‫זאת הייתה התרבות.‬
‫אלה היו החיים שלך,‬ ‫אבל אלה לא היו חיים גרועים.‬
‫אתה יוצא שלושה, ארבעה, חמישה לילות בשבוע.‬
‫היינו מתחילים‬ ‫עם שני קוקטיילים "אייריש קאר בומב".‬
‫ככה התחלנו את הלילה.‬
‫זה מה שרצו באברקרומבי.‬ ‫ראו בנו חבורה מגניבה.‬
‫בשבוע הראשון שבו עבדתי‬ ‫באברקרומבי אנד פיץ',‬
‫נציגת משאבי אנוש אמרה שאפשר לכתוב‬ ‫"אברקרומבי אנד פיץ'" עם חרא של כלב‬
‫על כובע בייסבול, ולמכור אותו ב-40 דולר.‬
‫היא פשוט אמרה,‬ ‫"זה המצב שלנו עכשיו. זה אדיר".‬
‫מייק ג'פריס, מהתחלה, השתמש ביכולות שלו‬
‫ובמשאבים שהיו לו מווקסנר‬
‫כדי להתחיל לשווק.‬
‫הדימויים והדברים שבנו את החברה הזאת‬ ‫כבר לא קיימים.‬
‫היום זה יהיה דרך אינסטגרם.‬
‫אני חושב שאברקרומבי תהיה "אונלי פאנס".‬
‫- סאוואס אבדסידיס‬ ‫עורך ראשי של רבעון AF -‬
‫אני הייתי העורך הראשי של רבעון AF‬ ‫בתקופה שהוא היה קיים.‬
‫"רבעון", "הרבעון",‬
‫"רבעון AF", "מגלוג",‬
‫כל מיני מונחים מתחלפים.‬
‫- פטריק קארון‬ ‫עורך שותף לשעבר ברבעון AF -‬
‫הצוות היה קטן להחריד.‬
‫חבר'ה לבנים מנורת'איסטרן‬ ‫שבונים את הדבר הזה.‬
‫כולנו היינו צעירים מאוד.‬ ‫אני הייתי בן 21 או 22.‬
‫היה לי הרבה מזל לדווח ישירות‬ ‫לכמה מהאנשים הכי גדולים בתעשיית האופנה,‬
‫בתור מישהו שרק סיים ללמוד בקולג'.‬
‫זה הרגיש מאוד "עשה זאת בעצמך".‬
‫זאת הרוח שסאוואס וברוס וובר טיפחו.‬
‫- ברוס וובר‬ ‫צלם -‬
‫תמיד הרגשתי שגברים, בדיוק כמו נשים…‬
‫- CBS הבוקר (2014) -‬
‫ממש זקוקים להערכה של עצמם‬ ‫ושל המראה החיצוני שלהם.‬
‫קדימה!‬
‫אני לא חושב שאפשר להפריז‬ ‫בהשפעה שהייתה לברוס וובר,‬
‫לאסתטיקה שלו.‬
‫זאת אומרת,‬ ‫מייק שם את כל הביצים שלו בסל הזה.‬
‫האסתטיקה של אברקרומבי‬ ‫היא האסתטיקה של ברוס וובר.‬
‫צילומים קבוצתיים מלאי שמחה,‬
‫אנשים צעירים, סקס, אמריקנה,‬
‫כלבי גולדן רטריבר באזורים כפריים.‬
‫אני חושב שברוס וובר‬ ‫הוא הצלם שמרוויח הכי הרבה.‬
‫הוא היה מפורסם,‬
‫והוא עבד עם קלווין קליין, הוא עבד עם כולם,‬
‫והוא יצר ספר יפהפה בשם "בריכת הדובים".‬
‫מעולם לא ראיתי דבר כזה,‬ ‫ואז ידעתי בוודאות שהוא גיי.‬
‫לכל גבר גיי שאני מכיר יש…‬
‫לי בהחלט… יש שם עותק.‬
‫אברקרומבי וברוס וובר עבדו על תוכן וידאו.‬
‫זה ברנדון, טייק ראשון. סימן.‬
‫אנחנו עובדים על מחזמר…‬
‫- קולו של ברוס וובר -‬
‫ואנחנו צריכים שתרקוד. אתה רוקד?‬
‫אני לא ממש רוקד,‬ ‫אבל אני מעמיד פנים שאני רוקד,‬
‫ובדרך כלל זה מספיק טוב.‬
‫היה ברור לכל מי ששם לב‬
‫שהרבה גייז היו מעורבים בכל זה.‬
‫אני חושב שהדבר המבריק מצד המותג היה‬
‫שזה עבר ממש מעל הראש של קהל היעד שלהם,‬
‫בחורים סטרייטים מאחוות בקולג'ים.‬
‫אחרי הקולג' עברתי לסן פרנסיסקו‬ ‫ועבדתי במגזין XY,‬
‫שהיה מגזין לגייז צעירים.‬
‫הרבה תלמידי תיכון‬ ‫היו שולחים לנו תמונה שלהם‬
‫יחד עם חיבור או חוויה שדיברו‬ ‫על איך היה להיות מחוץ לארון בתיכון שלהם.‬
‫בסוף שנות ה-90‬ ‫עוד היה אפשר להיות ילד גיי באייווה,‬
‫ולחשוב שאתה היחיד.‬
‫- מגזין XY -‬
‫יותר ויותר מהבנים האלה‬ ‫התחילו ללבוש אברקרומבי,‬
‫ועולם האופנה הזה‬ ‫והסוג הזה של גבריות וכל מה שזה אמר,‬
‫כל זה קרה בסוף שנות ה-90.‬
‫- אחרי שנאבקת,‬ ‫כל שאר הדברים בחיים נראים קלים -‬
‫הרבה אנשים ראו‬ ‫את הפרסומות ואת הסרטונים האלה‬
‫וחשבו, "הפנטזיה שלי זוכה לייצוג".‬
‫מה שברוס וובר עושה‬ ‫זה להחזיר לגייז איזשהו דבר קלאסי.‬
‫הוא מסלק את האשמה מהעבר,‬
‫את המרחק הזה מסקס מיידי‬ ‫או מבדיחות סקס או מהיותך גיי.‬
‫זה מעין מרחק.‬
‫ברוס וובר הוא לא האדם הראשון‬ ‫שעושה בחורים של ברוס וובר.‬
‫יש היסטוריה של הדבר הזה עוד ביוון העתיקה.‬
‫פנו אליי מאברקרומבי‬
‫וביקשו ממני שאצור ציורי קיר‬ ‫לחנויות של אברקרומבי.‬
‫בחורים הומו ארוטיים אבל יפהפיים‬ ‫באינטראקציה זה עם זה.‬
‫הם גורמים לך לחשוב על הנצחי,‬ ‫ועל זה שהכול טוב לנצח.‬
‫טייק ראשון, סימן.‬
‫אז אני הבחור של בית השחי.‬
‫באברקרומבי מצאו נישה‬ ‫של מציאת דוגמנים חדשים לגמרי.‬
‫בחורים מאמריקה התיכונה,‬
‫גדולים, חזקים.‬
‫ואני הייתי כאילו, "כן, אתם לא יודעים,‬ ‫באתי ממינסוטה כדי לדגמן".‬
‫אני מניח שנראיתי כמו מה שהם תמיד פרסמו.‬
‫אני מנברסקה.‬
‫הייתי קפטן נבחרת הפוטבול ונבחרת ההיאבקות,‬
‫מלך ה"הום קאמינג", דברים כאלה.‬
‫זה לא שהחלום הגדול שלי‬ ‫היה להיות דוגמן של אברקרומבי.‬
‫הייתי שיכור בבר, ואיזו גברת,‬
‫איזו בחורה שמסתבר שהייתה‬ ‫מגייסת של אברקרומבי, שאלה,‬
‫"תבוא לחנות מחר? אתה נראה מעולה".‬
‫צילמנו כמה תמונות פולרואיד,‬ ‫ושלושה שבועות אחר כך הייתי בברזיל.‬
‫זאת הייתה פעם ראשונה שראיתי את האוקיינוס‬ ‫ושטיילתי מחוץ לנברסקה.‬
‫אנשים בצוות רמזו לך‬ ‫פשוט להיות עצמך, להיות מקורי,‬
‫לעשות מה שבא לך,‬
‫לטפס על עצים, לקפוץ למים.‬
‫אם תפסת את עינו של ברוס כשעשית משהו טבעי,‬
‫כשהיית באינטראקציה עם הטבע,‬
‫זאת הייתה דרך טובה לדאוג שיצלמו אותך.‬
‫היו בחורים על עץ,‬
‫בקטע של, "היי, ברוס, זה עץ, ואני עליו".‬
‫או שהם עשו שכיבות שמיכה על המדרכה.‬
‫הבנים היו מלאי טסטוסטרון,‬ ‫כי כולם היו בחורים שריריים,‬
‫והם ניסו להרשים את הנשים.‬
‫זאת באמת הייתה האנושות ברמתה הבסיסית.‬
‫שלוש-ארבע פעמים בשנה‬
‫קיבלנו תמונות של ברוס וובר‬ ‫כדי לתלות בחנות שלנו.‬
‫היינו נלהבים לגבי החשיפה‬ ‫של התמונות של ברוס וובר.‬
‫במי הם בחרו כמייצג של אברקרומבי אנד פיץ'?‬
‫יש מותגים אחרים לכולם.‬
‫זה אברקרומבי אנד פיץ'.‬
‫הוטלה עליי החובה‬ ‫לצאת לשטח ולגייס אנשים מהסוג הזה,‬
‫כדי שהם יוכלו ליצור סביבה מסוימת.‬
‫איך ילך לך, לדעתך?‬
‫לא רע.‬
‫כל אחת מהחנויות‬ ‫התמקדה בקמפוס של קולג' מסוים,‬
‫ואנשי הצוות שלה ניסו לגייס‬ ‫את החבר'ה הכי חתיכים מהאחוות.‬
‫אם היה בחור פופולרי מאחווה כלשהי,‬
‫אחרים היו שואלים,‬ ‫"טוב, מה הוא לובש?" ורצו לחקות את זה.‬
‫ההימור היה שאם נמצא‬ ‫את הבחורים הנכונים מהאחוות הנכונות‬
‫וניתן להם ללבוש את הבגדים‬ ‫ולהיות שגרירים של הבגדים,‬
‫אז אנשים אחרים ירצו לחקות את זה.‬
‫זה היה מין שיווק-משפיענים‬ ‫לפני העידן הדיגיטלי.‬
‫כמנהל באברקרומבי,‬
‫מלמדים אותך משלב מאוד מוקדם לגבי גיוס.‬
‫אתה פשוט חייב לגייס,‬
‫אבל לא רק שאתה חייב לגייס,‬ ‫אתה חייב לגייס אנשים שנראים טוב,‬
‫וככה נראים אנשים שנראים טוב.‬
‫היה לנו ממש ספר.‬
‫"הצגת המראה של AF‬
‫היא חלק חשוב ביותר מהחוויה הכללית‬
‫בחנויות של אברקרומבי אנד פיץ'.‬
‫האנשים שלנו בחנויות מהווים השראה ללקוח.‬
‫תסרוקת מסודרת, אטרקטיבית,‬ ‫טבעית וקלאסית היא מקובלת.‬
‫ראסטות אינן מקובלות,‬ ‫לא עבור גברים ולא עבור נשים.‬
‫שרשראות זהב אינן מקובלות עבור גברים.‬
‫נשים רשאיות לענוד‬ ‫שרשרת כסף דקה, קצרה ועדינה.‬
‫נציגי המותג נדרשים ללבוש‬
‫לבוש תחתון ראוי באופן קבוע.‬
‫טבעי.‬
‫אמריקאי.‬
‫קלאסי.‬
‫המראה של AF."‬
‫אף מותג אחר בקניונים‬ ‫לא הלך רחוק כמו אברקרומבי‬
‫בניהול המיקרו של המראה של כל דבר,‬
‫מהחנות ועד לאדם שניקה את חדר הסחורות.‬
‫ג'פריס היה קיצוני,‬
‫הוא בהחלט דגל במיקרו-ניהול.‬
‫אם מסתכלים על החנויות,‬ ‫הן היו נטולות רבב לחלוטין.‬
‫זאת אומרת, כל פרט היה חשוב למייק.‬
‫מייק ג'פריס היה נודע‬ ‫בביקורי הפתע שלו בחנויות.‬
‫היה לו מאוד חשוב איך החנויות נראות,‬ ‫והוא רצה לראות אותן באופן אישי.‬
‫הביקורים האלה זכו לכינוי "בליצים".‬
‫נניח שהיה ביקור ביום שישי.‬
‫ביום שני, יום שלישי, יום רביעי, יום חמישי,‬
‫היית עובד כל הלילה.‬
‫אז היינו צריכים לוודא שהכול נקי ומצוחצח.‬
‫היה צריך לנגב הכול,‬ ‫לדאוג שאין אבק בשום מקום,‬
‫לדאוג שראש האייל הקורא ייראה נקי.‬
‫אבל הדבר הכי חשוב ביום הביקור‬ ‫הייתה השאלה מי עובד.‬
‫היו אנשים שנשארו בצוות רק לביקורים.‬
‫זה לא היה, "היי, החנות שלך‬ ‫לא מגיעה למספר הזה או למספר ההוא",‬
‫אלא, "אתה חייב להביא לפה אנשים יפים יותר".‬
‫רגע השיא, שבו כולנו ידענו סוף סוף שהצלחנו,‬
‫היה כש-LFO הוציאה את השיר "Summer Girls".‬
‫השיר ההוא של LFO.‬ ‫-".Summer Girls"‬
‫"אני אוהב בנות שלובשות אברקרומבי אנד פיץ'"‬
‫-"הייתי לוקח אותן אם הייתה לי משאלה"‬
‫"אני חושב שזה מגניב…"‬ ‫משהו עם קיץ, "הקיץ…".‬
‫השיר יצא בקיץ,‬ ‫וחשבנו, "אנחנו עושים משהו נכון".‬
‫"אני אוהב בנות שלובשות אברקרומבי אנד פיץ'‬ ‫הייתי לוקח אותה אם הייתה לי משאלה‬
‫היא לא כאן מאז הקיץ ההוא…"‬
‫זה כנראה היה הדבר הכי מגניב‬ ‫שקרה אי פעם למייק ג'פריס.‬
‫באותו רגע הוא ידע‬ ‫שהוא עשה את מה שהוא רצה לעשות.‬
‫מנקודת מבט יצירתית טהורה,‬
‫הוא היה גאון מטורף.‬
‫הוא יודע מה הוא עושה ומה הוא רוצה,‬
‫והמחשבה שלו היא,‬ ‫"לא אכפת לי מה עושים השאר.‬
‫אני אעשה את מה שבעיניי הוא יפה, מגניב…"‬ ‫וכו' וכו'.‬
‫והוא עשה זאת. הוא הוציא את זה לפועל.‬
‫האינטראקציה הראשונה שלי עם אברקרומבי‬
‫הייתה כשקיבלתי פתאום קטלוג.‬ ‫אני לא יודע איך הגעתי לרשימת הדיוור שלהם.‬
‫ואני זוכר שראיתי‬ ‫אנשים צעירים מחייכים ומשתעשעים,‬
‫וחשבתי, "כשאהיה בקולג',‬ ‫אולי אבלה עם חברים שלי בשדה,‬
‫מחובק איתם ככה,‬
‫ונקפוץ, ו… לא יודע,‬
‫נעשה ערמת ילדים או משהו כזה,‬ ‫כמו שהם עושים בקטלוגים האלה".‬
‫שמי פיל יו,‬ ‫ואני מנהל בלוג בשם "גבר אסייתי כועס",‬
‫שבו אני מדבר‬ ‫על הזהות האסייתית-אמריקאית שלי בקהילה שלי.‬
‫אני זוכר שקוראים‬ ‫התחילו לשלוח לי תמונות ולשאול,‬
‫"ראית את החרא הזה באברקרומבי?"‬
‫אתם יודעים, ואלה היו חולצות טי.‬
‫עבורנו, חולצות הטי עם ההדפסים‬ ‫היו האופי שלנו.‬
‫התקדמנו במהירות האור.‬
‫עסק חולצות הטי עם ההדפסים‬ ‫היה משהו שעושים פעם אחת וזהו,‬
‫אז היה צריך לייצר אומנות באופן מתמשך.‬
‫כל הסלוגנים הטיפשיים על החולצות והכול,‬ ‫אלה היינו אנחנו.‬
‫לא היו לנו קופירייטרים.‬
‫הם ממש רצו שנהיה חסרי כבוד,‬
‫הם ממש רצו שנהיה מצחיקים,‬
‫רלוונטיים לצעירים בסוף שנות העשרה‬ ‫ולסטודנטים בקולג'ים בתחילת שנות העשרים.‬
‫אחד הנושאים היה פסטיבל בודהא,‬
‫והיה שם ציור אסייתי קלישאתי‬ ‫של בודהא גדול ושמן.‬
‫אני זוכרת אחת שאהבתי,‬
‫שהיה כתוב עליה, "וירג'יניה המערבית,‬ ‫אין מצילים בבריכת הגנים הזאת".‬
‫צחקתי בזמנו,‬
‫והיום אני חושבת שזה ממש פוגעני ובעייתי.‬
‫חולצה מדוברת נוספת הייתה‬ ‫עם הכיתוב "עוד חואן אחד לדרך".‬
‫היה שם ציור‬ ‫של חמור שמחזיק טאקו עם סומבררו.‬
‫החולצה שכולם זוכרים, "האחים וונג",‬
‫עם פרסומת למכבסה בדיונית.‬
‫הסלוגן היה, "שני וונגים ילבינו את זה".‬
‫אוריינטליזם בתרבות הפופ, נכון?‬
‫כל הדברים האלה‬ ‫לקוחים מההבנה של אסייתיים מצד אנשים‬
‫שרק צפו בטלוויזיה ובקולנוע אמריקאיים.‬
‫מה קורה, חתיכה?‬
‫זה הפונט הקיטשי‬
‫והקריקטורות של האסייתי‬ ‫עם השיניים הבולטות והעיניים המלוכסנות, אז…‬
‫"שני וונגים ילבינו את זה".‬
‫הרבה פעמים מלמדים אמריקאים אסייתיים‬ ‫שהם פשוט אמורים להוריד את הראש,‬
‫לא לטלטל את הסירה,‬
‫במיוחד מפני שהרבה מאיתנו‬ ‫הם ילדים של מהגרים.‬
‫אבל אני חושב‬
‫שבאותו רגע אמרתי, "זה בסדר לכעוס על זה".‬
‫אני לא יודעת מה זה היה,‬ ‫אבל הילדים, הצרכנים,‬
‫אהבו ללבוש את החולצות האלה,‬ ‫אז המשכנו לייצר אותן.‬
‫והן היו זולות.‬ ‫אפשר היה למכור חולצות טי ברווח של 85 אחוז.‬
‫כשמשהו כזה קורה,‬
‫אני תמיד מדמיין תרחיש שבו מישהו…‬
‫אם רק היה להם אדם אחד שהיה אומר,‬ ‫"אולי זה לא רעיון טוב".‬
‫לא היה לי קשר לזה, אבל הינה מה שאגיד.‬
‫שניים מהאנשים המרכזיים בצוות‬ ‫היו אמריקאים אסייתיים,‬
‫ולכן זה אושר מלכתחילה.‬
‫אתם יודעים…‬ ‫אני מרגיש כאילו הטלתם עליי פצצה.‬
‫בקטע של מה? היה שם מעצב אסייתי?‬
‫אולי היה שם מישהו,‬
‫ואז הכיסוי שלך‬ ‫הוא הבחור האסייתי האחד בחדר.‬
‫זה הבחור האחד שישאלו אותו,‬ ‫"זה פוגעני בעיניך?"‬
‫והאם הוא באמת יגיד, "לא"?‬
‫כלומר, "כן", או שהוא יגיד…‬ ‫או שהוא יהפוך שולחן ויגיד,‬
‫"אני חושב שזה פוגעני מאוד כלפי הזהות שלי"?‬
‫בסביבה התאגידית הנפוחה הזאת,‬ ‫שבה כולם מסביבך לבנים, ואתה…‬
‫אני לא יודע‬ ‫אם זה מקום בטוח לעשות בו דבר כזה.‬
‫- "אני לא אסייתית, אבל אני מזהה גזענות"‬ ‫"שני וונגים יכולים להילחם" -‬
‫המוצר הפוגעני באופן בוטה הזה‬
‫הרתיח במיוחד‬ ‫הרבה סטודנטים אמריקאים-אסייתיים.‬
‫הם פגעו בהם במקום של,‬
‫"זה היה אמור להיות הקטע שלי,‬ ‫להיות בשבילי",‬
‫ואז התגובה החלה ממש להתגבר בקרב סטודנטים,‬ ‫קבוצות של סטודנטים אמריקאים-אסייתיים.‬
‫תמיד יש אנשים‬ ‫שלא רואים את הכאב מאחורי דבר כזה,‬
‫ורואים בזה רק דבר מצחיק שקרה.‬
‫המחאה הייתה מסודרת ולא אלימה,‬
‫אך לא ניתן להגיד אותו דבר‬ ‫על מגרש החנייה אחרי שכולם נסעו הביתה.‬
‫בואי נדבר על חולצת ה"שני וונגים".‬
‫החולצה הזאת‬ ‫היא אחת מחולצות הטי שאני זוכרת.‬
‫מייק הוציא הכול מהחנויות,‬
‫והאמת היא ששרפנו אותן,‬
‫כדי לוודא שאף אחד לא יקבל את הסחורה בסוף.‬
‫אבל הם שמרו את "עוד חואן אחד לדרך".‬ ‫היה ברור שזה חמור,‬
‫ומן הסתם הם רמזו למשהו.‬
‫- באברקרומבי מגיבים למחאת חולצות הטי -‬
‫מסכן היחצ"ן שצריך לכתוב את זה,‬ ‫אבל הם באמת אמרו,‬
‫"חשבנו שאסייתיים יאהבו את החולצות האלה".‬
‫זה לקוח מהצהרה לתקשורת של אברקרומבי.‬
‫תמיד ניסינו להיות שנונים ודברים כאלה.‬
‫ואני יודעת שעשינו כמה טעויות.‬
‫אפשר להגיד שלקחנו אחריות,‬
‫תיקנו את זה הכי מהר שיכולנו,‬
‫ואז למדנו והמשכנו הלאה.‬
‫ואז הסתבכנו בצרות,‬ ‫ואמרו לנו, "אל תעשו את זה שוב,‬
‫אבל תעשו משהו בדיוק כמו זה".‬
‫מן הסתם, זה מגיע מהקודקודים,‬ ‫אם הם מאשרים חולצות כאלה,‬
‫וזה מעיד על מה שאולי התרחש מאחורי הקלעים.‬
‫הם פועלים בתוך בועה, נכון?‬
‫הם פועלים במקום‬ ‫שממנו הם לא רואים מה קורה עם זה‬
‫ברמת הצרכנים,‬ ‫כשילד אסייתי מסתכל על החולצות האלה‬
‫וחושב, "מה זה השטויות האלה?"‬ ‫או שהוא מבולבל וחושב,‬
‫"זה אמור להיות מגניב?"‬ ‫ככה אני רואה את עצמי‬
‫כשאני מסתכל על תרבות הפופ.‬ ‫כאילו, אולי זה מה שאני אמור לקבל‬
‫כאמריקאי-אסייתי.‬
‫הפעם הראשונה שנעשיתי מודע‬ ‫לכך שהדימוי הופך לבעייתי, מבחינתי,‬
‫היה בסרט "ספיידרמן" של סם ריימי.‬
‫לדעתי הוא יצא ב-2001, עם טובי מגווייר.‬
‫פלאש, זאת הייתה תאונה.‬
‫אם אתם מכירים את הקומיקס,‬ ‫הבריון של פיטר פרקר הוא פלאש תומפסון,‬
‫ובאופן מסורתי‬ ‫הוא מוצג כמניאק גדול ובלונדיני,‬
‫ובסרט הוא לבוש מכף רגל ועד ראש‬ ‫באברקרומבי, כל הזמן,‬
‫וזה ממש הרגיז אותי.‬
‫חשבתי, "זה לא טוב".‬ ‫ידעתי שזה לא טוב, את יודעת?‬
‫כי משהו השתנה שם, אז…‬
‫כי לפני כן, מה אברקרומבי סימלה עבורך?‬
‫ילד מגניב שלעולם לא היה עושה דבר כזה.‬
‫- אברקרומבי גרועים -‬
‫בשנת 2003 הייתי עיתונאית קמעונאות‬ ‫ב"וול סטריט ג'רנל",‬
‫והייתי בניו יורק וביקרתי בחנויות.‬
‫קולגה שלי ואני נכנסות‬ ‫לחנות של אמריקן איגל אאוטפיטרס.‬
‫הקולגה שלי מייד מתחילה לפטפט עם המנהלת.‬
‫היא שואלת,‬ ‫"איך הגעת לאמריקן איגל אאוטפיטרס?"‬
‫והיא עונה, "הייתי מנהלת אזורית‬ ‫באברקרומבי אנד פיץ',‬
‫ואז עברתי".‬
‫והקולגה שלי אומרת, "זה מעניין.‬
‫זאת תרבות קצת שונה,‬ ‫שבה מנסים לשמור על חיוביות כלפי המותג".‬
‫והמנהלת הזאת פשוט מתחילה…‬
‫לבכות, והיא אומרת,‬
‫"אני מאוד שמחה כאן,‬ ‫אני יכולה להעסיק את מי שאני רוצה".‬
‫היא מצביעה על הבחור‬ ‫שמכוון נשים לתא ההלבשה,‬
‫שהוא בחור עם עור שחור בהיר ועם ראסטות.‬
‫והקולגה שלי מנידה בראשה,‬ ‫כאילו שהיא מבינה מה בעצם נאמר פה.‬
‫ברור שאני לא מבינה כאן משהו.‬
‫אז התחלתי לראיין אנשים שבקורות החיים שלהם‬ ‫הופיעה עבודה ב"אברקרומבי אנד פיץ'",‬
‫ובגדול, מה שלמדתי זה שרוב האנשים‬
‫גויסו לעבודה על בסיס המראה שלהם.‬
‫התחלתי לקלוט שהם גם פיטרו אנשים,‬
‫וזה הדבר שממש תפס אותי,‬
‫כי היה נראה שאולי זה לא חוקי.‬
‫אז בסוף מצאתי מנהל שפחות או יותר אמר לי,‬
‫"תקשיבי, אתה צריך לדרג את כל העובדים‬
‫על סולם שנע בין "מגניב" ל"אדיר",‬ ‫ואם הם לא לפחות מגניבים,‬
‫אז צריך למחוק אותם מסידור העבודה".‬
‫לא היה חשוב כמה אתה מוכר.‬
‫כל מה שהיה חשוב זה שהעובדים שצילמת‬
‫ושלחת את התמונות שלהם למטה יהיו חתיכים.‬
‫ברור שזה לא חוקי,‬
‫נכון?‬
‫- לא חוקי? -‬
‫אף פעם לא קיבלתי המון שעות עבודה.‬
‫אז פניתי לאחד המנהלים,‬ ‫ואמרתי, "היי, אפשר לקבל יותר משמרות יום?"‬
‫והוא ענה לי, "אין, הכול מלא.‬
‫יש לנו רק משמרות ערב".‬
‫אני זוכרת שאמרתי לו,‬ ‫"אני לא אוהבת לשאוב אבק,‬
‫אני לא אוהבת לנקות את החלונות",‬
‫והוא אמר לי, "אבל, קרלה,‬ ‫את מנקה כל כך טוב את החלונות.‬
‫את ממש טובה בזה".‬
‫אז אמרתי לו,‬ ‫"טוב, אני יכולה להתחלף עם מישהו.‬
‫חברה שלי אמרה שהיא מוכנה להחליף איתי משמרת‬ ‫של ארבע שעות, ושלא אכפת לה לעבוד בערב".‬
‫"לא, אנחנו לא רוצים שתחליפו.‬
‫אם שובצת למשמרת, זאת המשמרת שלך."‬
‫אז חזרתי והתלוננתי לחברה שלי,‬ ‫"אני לא מאמינה! מה קורה?"‬
‫והיא אמרה,‬ ‫"הם בטח לא משבצים אותך כי את שחורה.‬
‫אין עוד שחורים שעובדים שם".‬
‫כשהיא אמרה את זה, זה היה רגע כזה של,‬
‫"אני יודעת. עמוק בלב אני יודעת.‬ ‫אני יודעת שזאת הסיבה,‬
‫אבל אולי אוכל להתגבר על זה איכשהו.‬
‫זאת חברה, זה לא שיש אדם אחד שעוצר אותי".‬
‫ואחר כך כבר לא שובצתי בלוח העבודה.‬
‫ואני זוכרת ששאלתי אותו,‬ ‫"מה אני אמורה לעשות? אני עדיין עובדת פה?‬
‫כבר חודשיים שלא שובצתי למשמרת",‬
‫והוא אמר, "את עוד פה.‬ ‫תמשיכי להתקשר אלינו".‬
‫ידעתי שפוטרתי, ופשוט המשכתי הלאה.‬
‫זאת אומרת, לא הייתה התפטרות,‬
‫לא היה מישהו שהתקשר אליי.‬ ‫אני פשוט… זה נגמר.‬
‫החנות שלנו הייתה‬ ‫קרובה מאוד לאוניברסיטת אירוויין.‬
‫אוניברסיטת אירוויין ידועה בכינוי UCI,‬ ‫"אוניברסיטת הסינים וההודים".‬
‫שבעים וחמישה אחוז מהסטודנטים הם אסייתיים.‬ ‫קוריאנים, הודים, סינים, יפנים.‬
‫אז זו לא הייתה הפתעה‬
‫שהרבה מאנשי הצוות היו ממוצא אסייתי.‬
‫סיימנו את עונת החגים,‬
‫וקיבלנו מכתב שבו הודיעו לנו,‬
‫"אם לא קיבלתם משכורת, פוטרתם להמשך העונה".‬
‫השם שלי לא הופיע ברשימה,‬
‫אז דיברתי עם חברות שלי.‬
‫אמרתי להן, "היי,‬ ‫השם שלי לא הופיע ברשימה. מה איתכן?"‬
‫והן אמרו, "לא, גם אנחנו לא ברשימה",‬ ‫ואמרתי, "זה ממש מוזר".‬
‫ואז דיברנו עם עוזר המנהל שלנו,‬ ‫שהוא אמריקאי-אסייתי.‬
‫הוא אמר שהסיבה האמיתית‬ ‫היא שאחרי הבליץ של אנשי התאגיד,‬
‫אחד מהאנשים מהתאגיד הסתובב,‬
‫ושם לב שיש הרבה אנשים אסייתיים בחנות.‬
‫הם אמרו,‬ ‫"אתם צריכים יותר עובדים שנראים ככה".‬
‫והוא הצביע על פוסטר של אברקרומבי,‬
‫וזה היה דוגמן לבן.‬
‫זה כאב, כי הייתה לי‬ ‫חוויה חיובית עם החברה הזאת,‬
‫ולגלות שהגישה שלהם היא,‬ ‫"אנחנו לא רוצים אותך בגלל איך שאת נראית",‬
‫הכאיב לי מאוד.‬
‫אז הורדתי את כל הפוסטרים.‬
‫מכיוון שלא נראיתי כמו האנשים האלה בתמונה,‬
‫כבר לא עבדתי שם.‬
‫כעסתי,‬
‫אבל מה אפשר לעשות?‬
‫היינו ילדים בני 21-22,‬ ‫מה כבר יכולנו לעשות?‬
‫זה נראה מאוד מפורש.‬
‫הלכתי לחנות.‬
‫דיברתי עם מי שעבדה שם,‬
‫והיא אמרה, "אני מצטערת,‬ ‫לא נוכל להעסיק אותך מחדש", ושאלתי, "למה?"‬
‫והיא אמרה, "המנהל שלי אמר‬ ‫שלא נוכל להעסיק אותך שוב‬
‫כי כבר יש לנו‬ ‫יותר מדי פיליפינים שעובדים בחנות".‬
‫שאלתי, "את רצינית?"‬
‫והיה נראה שהיא לא מרגישה ממש בנוח,‬ ‫והיא אמרה, "כן".‬
‫בשום שלב לא אמרתי שאני פיליפיני,‬
‫אז למעשה האישה שעבדה שם‬ ‫ניחשה שאני פיליפיני.‬
‫אני זוכר שסיפרתי‬ ‫להורים שלי ולחברים קרובים.‬
‫הם שמעו את זה,‬ ‫ובמידה רבה הסכימו איתי שזה היה דפוק.‬
‫כנראה שאנשים לא ידעו מה לעשות,‬ ‫גם לא ההורים שלי.‬
‫זאת אומרת, מה אתה אומר לילד שלך‬
‫כשמישהו אומר לו,‬ ‫"לא נוכל להעסיק אותך בגלל מי שאתה"?‬
‫דיברתי עם אימא שלי על כל מה שקורה,‬
‫ובעיקרון היא אמרה,‬
‫"אני מופתעת מאוד שבכלל רצית לעבוד שם.‬
‫אני בטוחה שלא הייתה בעיה שתנקי,‬
‫אבל בעיניי האנשים בחנות הזאת הבהירו‬
‫שהם לא רוצים אנשים כמונו שם".‬
‫היא אמרה, "באמת שלא ציפיתי לשום דבר אחר.‬
‫כל דבר בקשר לחנות הזאת צעק שאנחנו 'אחר'.‬
‫לא התאמנו לשם".‬
‫בכל חנות בוטיק יוקרתית שתבקרו בה,‬ ‫תראו אנשי מכירות‬
‫שנראים כאילו הם יצאו ממגזין אופנה.‬
‫הקמעונאים מחפשים עובדים‬ ‫שלהרגשתם המראה שלהם יעזור למכור בגדים.‬
‫אבל האם שימור המראה הזה‬ ‫יכול להפוך לצורה של אפליה גזעית?‬
‫זאת ההאשמה שמועלה‬ ‫כנגד החברה אברקרומבי אנד פיץ'.‬
‫תשעת התובעים בתביעה החדשה הזו‬ ‫טוענים שהם פוטרו או לא הועסקו‬
‫מכיוון שהם לא לבנים מספיק.‬
‫כשכן קיבלתי משמרות,‬
‫הייתי צריכה להגיע בשעת הסגירה.‬
‫הייתי אחת התובעים‬ ‫ששמם התפרסם בתביעה נגד אברקרומבי.‬
‫מצטרפים אליי כעת שניים מהתובעים בתביעה זו,‬ ‫אנתוני אוקמפו וג'ניפר לו.‬
‫אני אחד האנשים שתבעו את אברקרומבי.‬
‫רצינו לייצג את האנשים שלהם זה קרה,‬
‫לתת להם קול‬ ‫ולהבטיח שאברקרומבי תישא באחריות.‬
‫כל-אמריקאי לא אומר רק לבנים.‬
‫אחד החברים שלי עבד ב-MALDEF,‬
‫קרן ההגנה המשפטית והחינוך‬ ‫האמריקאית-מקסיקאית,‬
‫והוא עבד אצל טום סאינז,‬
‫ומסתבר שטום שמע שמועות נוספות‬
‫על אנשים שהופלו באברקרומבי.‬
‫במקרה הזה, יכולתי ללכת לקניון‬
‫ולאמת את מה שהלקוח שלנו אמר לנו,‬ ‫אז זה מה שעשיתי.‬
‫נכנסתי לחנות של AF,‬
‫והסתכלתי על מי שעבדו שם,‬
‫ואז הייתי הולך לצד השני של המסדרון,‬
‫ונכנס למוסד קמעונאי דומה,‬
‫בין אם זה היה "אולד נייבי",‬ ‫"בננה ריפבליק" או "גאפ",‬
‫והניגוד היה בולט להדהים.‬
‫באותן חנויות אחרות,‬
‫היה אפשר לראות צוות עובדים‬ ‫שנראים כמו דרום קליפורניה,‬
‫בעיקר אנשים צעירים בעלי צבע,‬ ‫שעסקו בעבודת המכירות.‬
‫באברקרומבי אנד פיץ',‬
‫כמעט כל המוכרים היו לבנים.‬
‫אנחנו לא מדברים‬ ‫על אדם אחד שנמנעה ממנו עבודה,‬
‫עד כמה שמקרה כזה הוא נורא ומנוגד לחוק.‬
‫אנחנו מדברים על נהלים‬ ‫שיושמו בכל רחבי המדינה,‬
‫במאות חנויות, שהשפיעו על אלפי סטודנטים.‬
‫האמת שהיה קשה מאוד למצוא אנשים שיתבעו,‬
‫ובחלקו זה היה‬ ‫מפני שהיו מעט מאוד אנשים בעלי צבע‬
‫שהועסקו על ידי אברקרומבי אנד פיץ'.‬
‫אחותי הקטנה סימסה לי… לא, התקשרה אליי.‬
‫אני לא חושבת שהסתמסנו בזמנו,‬ ‫זה עוד היה ממש יקר מדי.‬
‫היא התקשרה אליי ואמרה,‬
‫"ראיתי משהו באינטרנט‬ ‫לגבי אברקרומבי אנד פיץ',‬
‫בנוגע לתביעה על רקע אפליה גזעית",‬
‫והיא אמרה, "הם ללא ספק‬ ‫הפלו אותך על רקע גזעי!‬
‫תתקשרי אליהם".‬
‫חשבתי, "מעניין אם מה שקרה לי‬ ‫הוא 'מספיק גרוע'",‬
‫את מבינה? כאילו, אם אגיד להם,‬ ‫אולי הם יגידו לי, "פשוט תעברי הלאה"?‬
‫עדיין היה בי חלק שחשב, "זה לא כל כך נורא",‬
‫אבל כשמסתכלים על דברים‬ ‫כמו גזענות או סקסיזם או הומופוביה,‬
‫דברים לא חייבים להיראות "כל כך נורא".‬ ‫זה לא שמישהו צריך לקרוא לך…‬
‫במקרה שלי, זה לא שמישהו צריך‬ ‫לקרוא לי "כושית" באמצע אברקרומבי אנד פיץ'‬
‫כדי שזה יהיה "מספיק נורא".‬
‫אבל בתור קרלה בת ה-19,‬ ‫חשבתי, "טוב, אני לא יודעת".‬
‫מעולם לא ראיתי גזענות בוטה כל כך.‬
‫הייתי עצבני מאוד.‬
‫רתחתי מזעם, וזה אף פעם לא עבר.‬
‫אז כשהוזמנתי להיות חלק מהתביעה,‬
‫חשבתי, "אוקיי, הינה הזדמנות‬ ‫להצביע על השטויות של אברקרומבי,‬
‫שמנסה להגיד שהוא מותג כל-אמריקאי,‬
‫אבל האופן בו הוא משמר‬ ‫את התדמית הכל-אמריקאית הזאת‬
‫הוא להעסיק הרבה חבר'ה לבנים‬ ‫ולפטר הרבה אנשים בעלי צבע".‬
‫פשוט שאלנו אותם‬ ‫איך הייתה חווית העבודה שלהם באברקרומבי,‬
‫והניסיון להתקבל לעבודה באברקרומבי,‬
‫והתחילו לעלות נושאים של העדפה חזקה ללבנים‬
‫על פני אפרו-אמריקאים,‬ ‫לטינים, אמריקאים-אסייתיים,‬
‫כל מי שלא התאים למראה המסוים הזה.‬
‫נמאס לי לקבל בחזרה את הלו"ז שלי בכל שבוע‬ ‫עם שמות שנמחקו בקו.‬
‫בעיקרון, היית צריכה‬ ‫להגיד לאנשים שהם לא נראים מספיק טוב.‬
‫אני לא יכולה להסתכל בעיניים‬ ‫לאנשים שעובדים אצלי, שרוצים להיות שם,‬
‫ולשקר להם, ולהגיד להם, "אין לנו שעות".‬
‫כשלמעשה זה מפני שהם לא מספיק יפים.‬
‫ג'האן דיבר איתנו לגבי מה שאמרו באברקרומבי.‬
‫זה לא שסבלנו מאפליה גזעית,‬
‫אלא שלא נראינו מספיק טוב כדי לעבוד בחנות.‬
‫אנחנו פשוט מכוערים.‬
‫זה באמת היה מצחיק. כשכולנו נפגשנו,‬
‫אמרנו, "אתם צוחקים עליי? איזו בדיחה!"‬ ‫אני מניחה שזה עדיף מלהגיד,‬
‫"הפלינו את האנשים האלה על רקע גזעי".‬
‫זאת הייתה בדיחה. זאת באמת הייתה בדיחה.‬
‫- באברקרומבי סיימו את התביעה בהסכם פשרה.‬ ‫הם לא הודו באשמה. -‬
‫אברקרומבי נתבעה בתביעה ייצוגית‬ ‫על כך שהם שמו אנשים חומים ושחורים מאחור.‬
‫- סרטונים מחדרי סחורה בחנות -‬
‫באברקרומבי אנד פיץ' הכחישו את ההאשמות,‬
‫אבל הגיעו לפשרה בתביעה.‬
‫באברקרומבי ידעו שיש להם הרבה מה להסתיר,‬
‫והם מייד הציעו להם הסכם פשרה גדול.‬
‫אברקרומבי אנד פיץ'‬ ‫נדרשה לשלם כמעט 50 מיליון דולר,‬
‫ולבצע כמה שינויים.‬
‫- אברקרומבי נדרשת‬ ‫להפסיק לגייס בעיקר מאחוות לבנות -‬
‫אברקרומבי הסכימה להיכנס לצו הסכמה.‬
‫- בנוסף לפשרה,‬ ‫באברקרומבי חתמו גם על צו הסכמה. -‬
‫- הם הסכימו לשנות‬ ‫את נהלי הגיוס, ההעסקה והשיווק שלהם. -‬
‫- אברקרומבי הייתה צריכה לדווח‬ ‫למשגיח מטעם בית המשפט במשך שש שנים. -‬
‫- לא צוינו עונשים מפורשים‬ ‫על קריטריונים שלא ימולאו. -‬
‫אז באברקרומבי היו צריכים‬ ‫ליצור את התפקיד "מנהל גיוון ראשי".‬
‫מצד אחד, הזדמנות מעולה‬ ‫לקחת חברה שממש זקוקה לך.‬
‫שאלה אחרת היא האם הם רוצים אותך.‬
‫התקשרו אליי מחברת חיפוש עובדים,‬ ‫ואמרו לי, "יש הזדמנות באוהיו.‬
‫זה מותג בשם AF".‬ ‫אמרתי, "אני לא יודע מה זה".‬
‫אז הלכתי לקניון וניסיתי להבין.‬
‫הסתובבתי, עשיתי קניות,‬ ‫הסתכלתי ואמרתי, "זה שונה".‬
‫- טוד קורלי‬ ‫מנהל גיוון ראשי לשעבר ב-AF -‬
‫התחלתי להבין במה מדובר,‬ ‫והעניין היה להבין איך להמציא מחדש מותג‬
‫מנקודת מבט של גיוון והכללה,‬ ‫שבזמנו לא הייתה פונקציה.‬
‫לא היה משרד, לא היה תחום כזה, לא היה כוח.‬
‫אז הייתי צריך להבין איך להרכיב הכול,‬ ‫ואמרתי, "טוב, התפללת לאלוהים.‬
‫אמרת שאתה צריך משהו גדול.‬
‫כנראה שהוא אומר לך עכשיו שזה זה".‬
‫אז שאלתי לגבי‬ ‫מערכת היחסים עם הממונים עליי,‬
‫שהייתה הדבר הכי גדול שהייתי צריך לברר,‬
‫וידעתי שזה יהיה המנכ"ל ויושב הראש.‬
‫בעבודה שם היו אתגרים אינהרנטיים,‬ ‫והייתי צריך להבין איך לנווט דרך הרבה מהם.‬
‫חלק מהאתגרים היו סביב השאלה,‬
‫"איך אפשר ליצור מותג עם פחות סתירות?"‬
‫- אברקרומבי אנד פיץ' -‬
‫- אתם שאלתם אותנו, ואנחנו ענינו. -‬
‫- החברה שלכם לא מפלה אנשים על בסיס מראה? -‬
‫אנחנו ניגשים לאנשים בכל יום‬ ‫בהלך הרוח האינקלוסיבי שלנו,‬
‫שמאמץ את הגיוון שלנו.‬
‫בואו לעבוד איתי בניו יורק.‬ ‫-אריזונה.‬
‫פלורידה.‬ ‫-בלגיה.‬
‫ספרד.‬ ‫-הונג קונג.‬
‫גרמניה.‬ ‫-בריטניה.‬
‫כשמישהו כמוני נכנס לנסיבות האלה ולמצב הזה,‬
‫אני יכול להבין שאולי זאת צורה כלשהי‬ ‫של מחווה סמלית בלבד של הכללה.‬
‫עכשיו, אפשר להגיד,‬ ‫"אין סיכוי שאני אהיה חלק מזה",‬
‫או שאפשר להסתכל על זה כהזדמנות,‬
‫ואז לפתוח את הדלת אפילו יותר‬ ‫עבור אנשים כמוך‬
‫ועבור אחרים שלא בהכרח‬ ‫זכו לגישה או להזדמנות הזאת.‬
‫הייתי מגייס במשך כמה שנים, ופיתחתי קשרים‬
‫בקולג'ים ואוניברסיטאות‬ ‫בעלי היסטוריה שחורה.‬
‫כאדם חום שבמידה רבה מאוד נראה לבן,‬
‫שלובש רק אברקרומבי אנד פיץ',‬
‫כי זה מה שאנחנו נדרשים לעשות בקמפוס,‬
‫בהתחלה אתה מקבל מאנשים‬ ‫מבטים עקומים, ובצדק.‬
‫כשנכנסתי,‬
‫כ-90 אחוז מהאוכלוסייה הייתה לבנה.‬
‫בשנה החמישית או השישית,‬
‫חמישים ושלושה אחוז מהאוכלוסייה‬ ‫היו אנשים לא לבנים.‬
‫- אחוז עובדים בעלי צבע לאורך הזמן -‬
‫כשהועברתי לתפקיד שלי במחלקת גיוון והכללה,‬
‫בפגישה הראשונה שלי נכחו מנהלי הרשת,‬
‫והם דיברו על מה שאנחנו רוצים בחנויות.‬
‫הזרימה החופשית של איך שדיברנו על יופי,‬
‫ועל מי נראה טוב, מי לא נראה טוב,‬
‫או על האף של ההוא או משהו כזה…‬
‫אמרתי, "אני לא מאמינה‬ ‫שאנחנו מדברים ככה על אנשים‬
‫ומנתחים ככה מאפיינים חיצוניים שלהם".‬
‫או שזה היה כתוב בריאיון,‬
‫כאילו, "לא". זה היה פשוט…‬
‫לא יכולתי להאמין, למען האמת. הייתי בהלם.‬
‫נציגי המותג כבר לא נקראו "נציגי מותג".‬ ‫הם נקראו "פגיעה", מה שאמר שהם יהיו מאחור,‬
‫או "דוגמנים", מה שאמר‬ ‫שהם היו יכולים להיות בחזית.‬
‫אני חושבת שהרעיון היה‬
‫שאם הם יקראו למוכרים שלהם,‬ ‫שמרוויחים שכר מינימום, "דוגמנים",‬
‫אז באברקרומבי יוכלו להתנהל‬ ‫כמו שמתנהלת סוכנות דוגמנות.‬
‫הם מעולם לא אמרו במפורש‬ ‫שהם צריכים להיראות טוב אחרי צו ההסכמה,‬
‫ואני חושב שהם היו זהירים יותר‬ ‫לגבי לא בהכרח להשתמש במילה הזאת,‬
‫אבל הם טיפלו בזה כשהם אישרו,‬ ‫אחרי צו ההסכמה, לקרוא להם "דוגמנים".‬
‫ככה הם טיפלו בזה.‬ ‫שום דבר לא השתנה מהבחינה הזאת.‬
‫אז מה אם אדם מכוער‬ ‫ניסה להתקבל להיות דוגמן?‬
‫הם ריאיינו אותו.‬
‫הוא עבר את אותו תהליך ריאיונות‬ ‫שעברו החבר'ה האחרים.‬
‫אבל זה אומר שהיה לו אותו סיכוי קטן‬ ‫להתקבל לעבודה לפני ואחרי צו ההסכמה?‬
‫כן.‬
‫צו ההסכמה לא אילץ את ההנהגה להשתנות בכלל.‬
‫כל מבנה ההנהגה נותר כשהיה.‬
‫בשלב הזה לג'פריס‬ ‫עדיין היו כמעט עשרה אחוזים מהמניה.‬
‫אז שום דבר לא השתנה בכלל.‬
‫הרבה מהדברים האלה יורדים מלמעלה למטה.‬
‫מצד ג'פריס וברוס וובר,‬
‫יש לנו התנהגות מטרידה ביותר.‬
‫- אלה טענות נגד ברוס וובר. -‬
‫- הוא בחר שלא להגיב להאשמות,‬ ‫ולא הועמד לדין או הורשע על שום עוולה. -‬
‫ברוס וובר היה יכול לנצל יותר את כוחו,‬
‫כי הוא היה כל כך נודע לשמצה וקיצוני.‬
‫היה ידוע מאוד שברוס מחבב…‬
‫גברים צעירים.‬
‫הוא יזמין אותך אליו,‬ ‫וינסה את הקטע של "מגע טוב, מגע רע".‬
‫היית שם יד על החזה שלך,‬
‫והוא שם את היד שלו על היד שלך,‬ ‫קצת כמו שמדברים כדי להירגע.‬
‫ואז הוא היה אומר, "אני אוריד את היד שלך.‬
‫תגיד לי מתי לעצור".‬
‫היד שלי לא זזה.‬
‫אז הוא אמר,‬ ‫"לא, אנחנו נוריד את היד שלך, וכשאני…"‬
‫אז אמרתי, "לא, זה… אנחנו בסדר".‬
‫היה בחור שברוס התקשר אליו.‬
‫הוא הזמין אותו לבוא לארוחת ערב.‬
‫הוא אמר, "היי, תבוא אליי.‬ ‫נאכל ארוחת ערב, נשחק עם הכלבים שלי,‬
‫בלה בלה בלה". ואז הבחור היה בא,‬ ‫ויום למחרת לא הייתי רואה אותו.‬
‫זה היה היום השלישי, ופתאום הטלפון מצלצל,‬
‫ואני חושב, "אה, אני יודע מה זה".‬
‫"היי, בובי. אני שולח לך מכונית‬ ‫כדי שתבוא לארוחת ערב."‬
‫ובאותו הרגע ידעתי שאני הולך הביתה, או שלא.‬
‫"כן, אז לא אוכל להגיע."‬
‫והוא אומר, "לא, אתה חייב לבוא,‬ ‫זה מעולה לקריירה שלך".‬
‫ואני עונה לו,‬ ‫"לא, זה בסדר, ברוס, אבל תודה רבה".‬
‫ופתאום הטלפון שלי מצלצל, אחרי דקה בערך,‬
‫או בוא נגיד פחות משתי דקות,‬ ‫והוא צלצל שוב. חשבתי, "מה?"‬
‫ואני עונה, והוא אומר, "היי, בובי.‬
‫לצערי ניאלץ לחתוך אותך,‬ ‫וכרטיסי הטיסה שלך מוכנים.‬
‫תכין את התיקים שלך, והטיסה שלך תצא הלילה".‬
‫בשנייה הזאת גמרתי שם.‬
‫ואז היה את מייקל ג'פריס.‬
‫זה כאילו שהוא היה שם‬ ‫רק כדי ליהנות בצילומים.‬
‫היה ברור שגם הוא בקטע של גברים צעירים.‬
‫אבל הוא היה כל כך מוזר, שמי יודע מה בכלל…‬
‫אני לא יודע מה היה הקטע של הבחור הזה.‬
‫היה נראה שהם תמיד מטמיעים שלב חדש בתהליך.‬
‫אחד השלבים האלה היה‬ ‫שהיית צריך להיכנס לאיזה אוהל,‬
‫שהיה סגור,‬
‫ורק ברוס וובר ומייקל ג'פריס היו בפנים.‬
‫זה היה פשוט ריאיון‬ ‫כדי שהם יראו אם הם אוהבים את האישיות שלך,‬
‫את מי שאתה ואת הכישורים שלך.‬
‫כשהוא ניהל את אברקרומבי,‬ ‫הוא תמיד מכר בגדים לנשים ולבנות,‬
‫אבל אני חושבת‬ ‫שמה שרוב האנשים ראו והגיבו אליו‬
‫היה הדימוי של הזכר והצורה של הזכר.‬
‫אני בכלל לא חושבת שמייק הבין‬
‫שגם הוא אייקון של גייז.‬
‫היה ידוע, או לפחות זו הייתה ההנחה,‬
‫שהוא גיי,‬
‫אבל הוא היה חשאי מאוד בנוגע לחייו האישיים.‬
‫בתחילת שנות האלפיים,‬
‫מייק ג'פריס עדיין היה במידה רבה בארון.‬
‫ג'פריס היה נשוי, היה לו בן.‬
‫אשתו הייתה לרוב מחוץ לתמונה,‬
‫ובסופו של דבר בן זוגו לחיים, מתיו סמית,‬
‫סוג של נכנס לחברה.‬
‫כנראה שמבפנים התרחשו‬ ‫הרבה דברים עם מייק ג'פריס,‬
‫שמעט מאוד אנשים היו מודעים להם.‬
‫הוא איבד שליטה. זה באמת יצא מכלל שליטה.‬
‫הוא עבר כמה ניתוחים פלסטיים נוראיים.‬
‫הוא רצה להיות צעיר.‬
‫גם הוא רדף אחרי הנעורים. זה סיפור ישן.‬
‫מייק ריתק אותי, החברה ריתקה אותי.‬
‫מייק היה פשוט‬ ‫מעין איש מוזר, ביזארי ומעניין.‬
‫רציתי נואשות לכתוב על החברה,‬
‫רציתי נואשות להגיע למטה שלהם.‬ ‫הם קראו לו "קמפוס".‬
‫- הקמפוס של AF -‬
‫- מקום נהדר להתחיל בו קריירה -‬
‫ויום אחד אני מקבל שיחה‬ ‫מעורך במגזין "ניו יורק טיימס",‬
‫שם כתבתי בשנים האחרונות, והוא אומר לי,‬
‫"תרצה לכתוב כתבה על אברקרומבי אנד פיץ'?"‬
‫ועניתי, "בטח שארצה לעבוד על הכתבה הזאת.‬ ‫איך השגתם גישה?"‬
‫והוא ענה, "הם הזמינו אותנו".‬
‫אני עדיין לא יודע למה מייק סירב‬
‫לכל כך הרבה הצעות לכתוב על המותג שלו,‬ ‫אבל פתאום הייתי שם.‬
‫הוא דיבר על זה.‬ ‫הוא אמר, "זה אזור ללא דיוות".‬
‫במובן מסוים, הוא היה הדיווה.‬ ‫הוא קיבל את כל ההחלטות.‬
‫היו להם חנויות-מודל בקמפוס.‬
‫צפיתי בו נכנס‬
‫ובוחן באובססיביות‬ ‫איך הג'ינס יושבים על כל בובת ראווה.‬
‫כשהסתובבתי איתו בחנות,‬
‫יכולתי לראות‬ ‫את התפיסה המסורתית המאוד ברורה שלו‬
‫של גבריות ונשיות.‬
‫הוא אמר דברים כמו,‬ ‫"הבחור הזה צריך להיראות יותר כמו בחור".‬
‫על הבובה הוא אמר,‬ ‫"אסור שהיא תיראה גברית מדי".‬
‫זה בדיוק מה שהוא אמר.‬
‫הוא עבר על מדפי הבגדים לבנות של אברקרומבי.‬
‫הוא הרים זוג מכנסי קורדרוי‬
‫שאני מניחה שנראו לו גבריים מדי.‬
‫הוא אמר, "בשביל מי אתם מעצבים, למען השם?‬
‫לסביות על תלת אופן?"‬
‫השפה הזאת הלכה קצת מעבר‬
‫למה שבדרך כלל נרמז,‬
‫ואמרה באופן מפורש‬ ‫שאנחנו לא מעצבים רק לגברים ולנשים,‬
‫לבנים ולבנות,‬
‫אלא שאנחנו מעצבים‬ ‫לנשים סקסיות ולגברים סקסיים,‬
‫ולבנות סקסיות ולבנים סקסיים,‬
‫והכוונה ב"סקסי"‬ ‫היא לסקסי ברמת ההטרו, לא ל"לסביות".‬
‫עניין אותי מאוד לערוך ניתוח פסיכולוגי שלו.‬
‫זאת אומרת, רציתי להבין‬
‫מי היה האיש הזה.‬
‫אז שאלתי אותו על כל המחלוקות שהתפרסמו,‬
‫על התביעות,‬
‫והוא ממש נכנס למגננה.‬
‫הוא אמר דברים שהיו…‬
‫כנים מדי.‬
‫הוא אמר, "האם אנחנו דוגלים בהדרה? בהחלט".‬
‫הוא אמר, "לא כל אחד‬ ‫יכול ללבוש את הבגדים שלנו.‬
‫אני לא רוצה שכל אחד ילבש את הבגדים שלנו".‬
‫הוא דיבר על להתמקד בילדים המגניבים,‬
‫הוא דיבר על, וזאת שוב המילה הזאת,‬ ‫הילד המגניב ה"כל-אמריקאי".‬
‫הוא ביצע סוג של פטישיזציה‬ ‫לנער הכל-אמריקאי.‬
‫זאת אומרת, הוא לא האדם היחיד בעולם האופנה‬
‫שהאמין בדברים האלה,‬
‫אבל נראה היה שהוא האדם היחיד‬ ‫שאומר אותם בקול רם.‬
‫יומיים אחר כך, אחרי שעזבתי את אוהיו,‬
‫קיבלתי אימייל שבו נכתב‬ ‫שהם נסוגים מהשתתפותם בכתבה.‬
‫מבחינתי, פירוש הדבר היה‬ ‫שהכתבה מתה עבור הניו יורק טיימס,‬
‫וכתבתי את הכתבה עבור "סלון".‬
‫- האיש מאחורי AF -‬
‫כשהכתבה התפרסמה, היא זכתה למעט תשומת לב,‬
‫ככתבת פרופיל של מנכ"ל האופנה‬ ‫המשונה והמצליח מאוד הזה.‬
‫בשנת 2006,‬
‫להגיד באופן גלוי ש"אנחנו מותג מדיר",‬
‫כנראה שזה לא היה‬ ‫מחוץ לטווח הדברים שאנשים היו אומרים.‬
‫מה שהופך את אברקרומבי לייחודי מבחינתי‬
‫היא העובדה שהם לא התנצלו בקשר לזה.‬
‫הם יישמו את זה בשטח.‬ ‫הם העסיקו אנשים מסוימים,‬
‫הם רצו מראה מסוים,‬ ‫לפרסומות היה מראה מסוים.‬
‫ולא היה הרעיון הזה‬
‫שצריך לקיים דיונים בנוגע לגיוון ולהכללה,‬
‫ולהבטיח שכולם ירגישו מיוצגים.‬
‫הם הגבירו את מחויבותם להדרה.‬
‫הם הגבירו את מחויבותם לאמירה,‬ ‫"אנחנו מוכרים סגנון חיים.‬
‫אנחנו רוצים שהנציגים שלנו בחנויות‬ ‫ייראו כמו הדוגמנים בפרסומות שלנו.‬
‫אנחנו רוצים שסגנון החיים הזה יקושר אלינו.‬
‫אנחנו לא מכחישים שאנחנו מפלים בטעם שלנו‬
‫ובאסתטיקה שלנו".‬
‫- 2013 -‬
‫אחת הסיבות שלא לבשתי אברקרומבי‬
‫חוץ מהעובדה שזה היה יקר מאוד,‬
‫הייתה שפשוט לא יכולתי.‬
‫הייתי הילד השמן, הגיי, העני,‬ ‫שזה פחות או יותר השילוש הקדוש של הבריונים.‬
‫אז לילה אחד נשארתי ער עד שעה מאוחרת,‬ ‫וגלשתי באינטרנט.‬
‫האינטרנט לא היה ממש מרשים בזמנו.‬ ‫היו שם בעיקר חדשות,‬
‫ונתקלתי באיזה מאמר שדיבר על בחור‬ ‫בשם מייק ג'פריס, שמעולם לא שמעתי עליו.‬
‫ואני קורא שם ציטוט שהולך ככה:‬
‫"בכל בית ספר יש את הילדים המגניבים,‬ ‫ויש את הילדים הלא ממש מגניבים.‬
‫בכנות, אנחנו מחפשים את הילדים המגניבים.‬
‫אנחנו מחפשים את הילד הכל-אמריקאי האטרקטיבי‬
‫שיש לו הרבה חברים.‬
‫האם אנחנו דוגלים בהדרה?‬
‫בהחלט."‬
‫גיליתי שהמאמר הזה כבר בן שבע שנים.‬
‫האיש הזה אמר את זה לפני שבע שנים,‬ ‫ואף אחד לא עשה משהו בנידון.‬
‫זה אדם שהיה לו המון כוח, וזה העניין.‬
‫הוא לא היה רק מנכ"ל של חברת ביגוד.‬
‫הוא היה היוצר של מה שמגניב.‬
‫אז כתבתי עצומה‬ ‫שבה ביקשתי מאברקרומבי אנד פיץ' להתנצל‬
‫ולהתחיל להכין בגדים במידות גדולות.‬
‫ובסוף אני יוצר רשימת אנשי תקשורת,‬ ‫עם 200 שמות,‬
‫שולח את ההודעה הזאת לתקשורת למאות אנשים,‬
‫והולך לישון.‬
‫ריאיון משנת, שימו לב, 2006,‬
‫עם מנכ"ל אברקרומבי אנד פיץ',‬ ‫מייק ג'פריס, הפך לוויראלי.‬
‫אם את מחפשת‬ ‫חולצה לנשים במידה אקסטרה-לארג',‬
‫אין לך מזל.‬
‫מנכ"ל החברה האופנתית לא רוצה למכור לך.‬
‫הוא עובר כאן גבול.‬
‫כן, הוא עבר גבול כבר מיליארד פעם.‬ ‫תפסיקו לקנות באברקרומבי אנד פיץ'.‬
‫הוא ממש אמר, "בחורות שמנות".‬
‫זה מופיע בטוויטר, ופתאום זה נעשה ויראלי,‬
‫ומתחיל קמפיין ענק‬ ‫בדרישה לסלק את מייק ג'פריס.‬
‫כלבה! תגיד תודה אם קים קרדשיאן תצליח‬ ‫להכניס את הישבן הגדול שלה לבגדים שלך.‬
‫הבחור הזה לא אטרקטיבי. הוא מכשפה זקנה.‬
‫אברקרומבי אנד פיץ'‬ ‫הוא אחד המקומות הכי גזעניים שהייתי בהם.‬
‫הם גרועים מבפנים ומבחוץ.‬
‫והבגדים שלהם יקרים מדי.‬
‫לא משנה אם הציצים האלה‬ ‫יכולים להיכנס לחולצות הטי שלכם,‬
‫לא אקנה בחנות שלכם.‬
‫הוא אומר שחברות שמנסות‬ ‫למכור את כל המידות מסתבכות בצרות,‬
‫ומי שלא מעורר ניכור גם לא יכול להלהיב.‬
‫בואו נראה אותו שוב.‬
‫אם אתה שופט כמה מגניב מישהו‬ ‫רק מלהסתכל עליו,‬
‫ואם אתה מעסיק רק אנשים שנראים טוב,‬
‫אולי תעסיק עובדים טובים?‬
‫ריאיינתי את אחת הבנות‬ ‫שהובילו את אחד החרמות, והיא אמרה,‬
‫"לאברקרומבי יש את ההשפעה הכי גדולה‬ ‫על אנשים בגילי".‬
‫בנות חושבות שהן צריכות להיות ממש רזות,‬
‫בנים חושבים שהם צריכים להיות שריריים‬
‫כמו הדוגמנים שהם רואים‬ ‫כשהם נכנסים לחנויות או בפרסומות שלהם.‬
‫היא אמרה לי שעבורה ועבור החברות שלה‬ ‫אין מותג משפיע יותר.‬
‫בתיכון סבלתי מאנורקסיה,‬
‫אז ידעתי כמה מזיקות‬ ‫יכולות להיות מילים כאלה ורטוריקה כזאת‬
‫למודעות של צעירים.‬
‫ואלה בדיוק האנשים שאליהם הם דיברו, כן?‬
‫אלה היו הצרכנים שלהם.‬
‫והם אמרו לצעירים‬ ‫שאם הם לא נראים בצורה מסוימת,‬
‫שאם הם לא טיפוס מסוים של אדם,‬ ‫אז הבגדים שלהם לא יכולים להיות שייכים להם.‬
‫במשך שבועות על גבי שבועות‬
‫אנשים דיברו על זה וסיקרו את זה.‬
‫ואז קיבלנו שיחה מאברקרומבי אנד פיץ',‬
‫שבה אמרו לנו,‬ ‫"היי, רוצים לבוא לאוהיו ולעזור לנו?‬
‫לעזור לנו לראות אם נוכל להתגבר על זה ‬ ‫ולהגיע להסכמה כלשהי?"‬
‫מדובר בי,‬
‫במנכ"ל של איגוד הפרעות האכילה הלאומי,‬
‫בקמפיינר מ-Change.org‬
‫ובעוד שני אנשי מקצוע מתחום הפרעות האכילה.‬
‫אז דיברתי איתם‬
‫לא רק על אפליה על רקע גודל‬ ‫ועל למה אפליה היא רעה,‬
‫אלא על למה זאת למעשה‬ ‫הייתה פשוט החלטה עסקית מטופשת.‬
‫כש-60 אחוז מבסיס הלקוחות שלכם‬ ‫לובשים את המידות הגדולות האלה,‬
‫למה אתם לא מחבקים אותם?‬
‫ואז מגיעים אנשי הצוות,‬
‫והם מחייכים, והם תוססים, והם לבנים,‬
‫חוץ מאדם אחד,‬
‫מנהל הגיוון הראשי.‬ ‫כמובן שהוא היה אדם שחור.‬
‫"אנחנו מתמקדים בילדים המגניבים."‬
‫מה חשבת כשמייק אמר את זה?‬
‫במלוא הכבוד, לא אענה על כך.‬
‫את לא טועה באיך שאת חושבת שהרגשתי לגבי זה.‬
‫זאת אומרת…‬
‫אז אנחנו יושבים סביב שולחן הנהלה ארוך,‬
‫ואני אומר, "רגע, איפה מייק?‬ ‫איפה מייק ג'פריס?"‬
‫מייק ג'פריס לא הגיע לפגישה.‬
‫אז אני מתחיל להוציא‬ ‫ערמות של 2,000 עמודי העצומות שלנו…‬
‫היה לו ארגז, ושאלנו, "בשביל מה הארגז?"‬
‫ואני מטיל את העצומות‬ ‫מול כל אחד מהבכירים בדרמטיות,‬
‫ממש בדרמטיות.‬
‫ואמרתי,‬
‫כל אחת מערמות העצומות האלה‬
‫מייצגת אלפי אנשים‬
‫שמתנגדים למה שאתם עושים כמותג".‬
‫מנהל הגיוון הראשי שלהם נראה נפגע למדי,‬
‫והוא הוציא ספרון קטן.‬
‫הוא ניסה להסביר לי‬ ‫שלמעשה הם חברה מגוונת להפליא,‬
‫ודיבר על כל הדברים הנהדרים‬ ‫שהם עשו למען הגיוון בחנויות שלהם‬
‫מאז שהוא נכנס לתפקיד.‬ ‫הוא נותן לי את הספרון,‬
‫ואני מסתכל עליו וזורק לו אותו בחזרה.‬
‫"אין לזה משמעות. תסתכל על החדר.‬
‫אתה בעל הצבע היחיד כאן."‬
‫ככל שעולים גבוה יותר,‬ ‫האנשים נעשים מבוגרים יותר ולבנים יותר.‬
‫האנשים האלה היו שם משלב מוקדם מאוד.‬
‫הם אומרים לך מי נראה מתאים לאברקרומבי.‬
‫כן, יש את המספרים ברמת החנות,‬
‫אבל מה לגבי הרמה של סגני הנשיא,‬
‫ומה לגבי האנשים שיושבים בחבר המנהלים שלכם?‬
‫זאת הופכת להיות שאלה לגבי המערכת,‬
‫וזה הופך לעניין הרבה יותר מאתגר.‬
‫זה לא משהו שאפשר לתקן‬ ‫באמצעות העסקה המונית לאורך שנה.‬
‫ההנהלה הראשית נשארה לבנה.‬
‫רוב החששות בצו היו מהצד של החנות.‬
‫זאת אומרת, שוב,‬ ‫הם היוו 90 אחוז מאוכלוסיית העובדים,‬
‫אז התמקדנו בעיקר בזה.‬
‫אפשר לקרוא לזה‬ ‫תקרת זכוכית לאנשים בעלי צבע.‬
‫היית נכנס למשרד,‬ ‫רואה את היבול החדש של מנהלים אזוריים,‬
‫ומחפש, "יש כאן מישהו…?‬
‫אוקיי, לא".‬
‫זה יהיה עוול כלפי כל המנהלים בעלי הצבע‬ ‫שעבדתי איתם לאורך השנים,‬
‫ושבאמת הערכתי,‬
‫אם לא אגיד לפחות‬
‫שזה לא היה לא גזעני.‬
‫"זה לא היה לא גזעני"?‬
‫אני חושבת שהראיה האמיתית‬ ‫למחויבות של ההנהגה יצאה לאור‬
‫כשצו ההסכמה הסתיים.‬
‫הם ללא ספק השתפרו הרבה על פני השטח,‬
‫אבל הם אפילו לא התקרבו‬ ‫למה שהם הבטיחו שהם יעשו,‬
‫ושום דבר מזה לא היה מחייב,‬ ‫וזאת הבעיה הגדולה.‬
‫- מעולם לא נמצאה‬ ‫הפרה של צו ההסכמה מצד אברקרומבי. -‬
‫- אבל המשגיח מטעם בית המשפט מצא אמות מידה‬ ‫שאברקרומבי לא עמדה בהן באופן חוזר, -‬
‫- כולל ייצוג חסר של בני מיעוטים‬ ‫ בשיווק ובהעסקה. -‬
‫כשצו ההסכמה הסתיים,‬
‫אפשר היה להתחיל לראות‬ ‫את מה שנקרא "העייפות".‬
‫בסדר? אנשים כאילו…‬
‫ואז התחלת לחוות את ההתנגדות.‬ ‫"אנחנו באמת חייבים לעשות את זה?‬
‫אנחנו באמת להקצות לזה כל כך הרבה כסף?"‬
‫אז…‬
‫באמת היינו מחויבים?‬
‫או שלא?‬
‫ישבתי בכיסא של טוד.‬
‫זה מקום שמאוד קשה להיות בו,‬
‫שאנחנו מכניסים אליו‬ ‫אנשים מהשוליים כל הזמן,‬
‫ואומרים, "אוקיי, תקנו את כל הבעיות".‬
‫היה ברור מראש שהוא ייכשל,‬ ‫ואני חושב שזאת הסיבה שבסוף הוא עזב.‬
‫תמיד הייתי זהיר‬ ‫באופן בו אני מדבר על החוויה שלי,‬
‫כי כשעזבתי…‬
‫זאת אומרת, המקום לא נראה‬ ‫כמו שהוא נראה כשירשתי אותו.‬
‫ואם לא מעבר לזה, זאת לפחות הצלחה בעיניי.‬
‫- 2015‬ ‫נטפליקס ולהירגע? -‬
‫אוקיי.‬
‫- סמנתה אילוף‬ ‫בלוגרית אופנה -‬
‫אני סמנתה אילוף.‬
‫נולדתי וגדלתי בטולסה, אוקלהומה.‬
‫ניסיתי להתקבל לעבודה באברקרומבי אנד פיץ'.‬
‫הם שאלו אותי שאלה אחת שנראית מצחיקה עכשיו,‬
‫אבל כבת מיעוטים היא בלטה בעיניי.‬
‫השאלה הייתה, "מה המשמעות של גיוון עבורך?"‬
‫אז חשבתי, "אוקיי, אני אשתלב בצורה מושלמת".‬
‫בריאיון לבשתי ג'ינס,‬ ‫אני חושבת שלבשתי חולצה לבנה פשוטה,‬
‫ולבשתי צעיף שחור מסורתי.‬
‫- אני לא עובדת פה -‬
‫בסוף הריאיון היא אמרה‬ ‫שהיא תתקשר ותגיד לי מתי להגיע להדרכה.‬
‫ואני זוכרת שחברה שלי סימסה לי ושאלה,‬
‫"המנהלת שלי כבר התקשרה אלייך?‬ ‫מתי ההדרכה שלך?"‬
‫ועניתי לה שהיא עוד לא התקשרה,‬ ‫והיא אמרה, "טוב, אשאל אותה".‬
‫כשהיא שאלה את המנהלת,‬ ‫המנהלת התנהגה בצורה מאוד מוזרה.‬
‫אחרי שהיא ריאיינה אותי,‬ ‫היא התקשרה למנהל האזור‬
‫כי לבשתי צעיף ראש שחור.‬
‫בזמנו שחור היה אסור לפי המדיניות שלהם.‬
‫הוא אמר לה, "לא משנה איזה צבע היא לבשה,‬ ‫היא לא תוכל לעבוד פה".‬
‫- נדחה -‬
‫לא ידעתי מה לחשוב.‬ ‫זו הייתה הפעם הראשונה שקורה לי דבר כזה.‬
‫זמן קצר לאחר מכן‬ ‫הייתי בבית של חברה של אימי‬
‫וסיפרתי לה מה קרה,‬
‫והיא אמרה לי שכדאי שאצור קשר עם CAIR,‬
‫מועצת היחסים האמריקאיים-אסלאמיים.‬
‫אחרי שיצרתי איתם קשר,‬ ‫הם פרסמו את הסיפור שלי.‬
‫- משפט תעסוקה של נערה מוסלמית -‬
‫הם הגישו את המקרה שלי‬ ‫לוועדת הזדמנויות התעסוקה‬
‫כדי לראות אם הם ייקחו אותו כתביעה משפטית.‬
‫ואז זה נהיה רציני, למען האמת.‬
‫התמונה שלי הופיעה בכל מקום,‬ ‫ואנשים שלחו לי הודעות.‬
‫אנשים צייצו בטוויטר דברים מטורפים.‬
‫היה שלב שבו הפסקתי לקרוא תגובות.‬
‫על כל מילה חיובית ומעודדת,‬
‫קיבלתי המון שנאה.‬
‫- סמנתה אילוף רק רוצה‬ ‫שכולם יהיו כפופים לה? -‬
‫קיבלתי כמה איומים על חיי.‬
‫זו הייתה יותר שנאה כלפי הדת שלי,‬
‫וכלפי האמונה שלי לבחור לכסות.‬
‫אבל באותו זמן היו גם מוסלמים שאמרו לי,‬
‫"למה שתרצי לעבוד באברקרומבי?"‬
‫היו גם אנשים שאמרו לי, "תחזרי למדינה שלך",‬
‫וזה מצחיק,‬ ‫כי נולדתי וגדלתי בטולסה, אוקלהומה.‬
‫לאן אני אמורה ללכת?‬
‫- AF תערער על פסק הדין‬ ‫בתיק הצעיף בטולסה -‬
‫באברקרומבי ממש נעמדו‬ ‫על הרגליים האחוריות בנושא הזה,‬
‫והם החליטו שהם צודקים.‬
‫עורכי הדין של אברקרומבי‬ ‫ניסו להשוות את זה לחבישה של כובע בייסבול,‬
‫והם אמרו, "לא היינו נותנים‬ ‫לאף עובד לחבוש כובע בייסבול".‬
‫אבל מן הסתם יש הבדל גדול‬ ‫בין חיג'אב לכובע בייסבול.‬
‫אני זוכרת שהטלפון שלי‬ ‫היה פשוט מתפוצץ מהודעות.‬
‫בית המשפט העליון פרסם‬ ‫רשימה של מאה המקרים שהם ידונו בהם,‬
‫והמקרה שלי היה אחד מהם.‬
‫זה היה משמעותי למדי.‬
‫ראשית, שחברה תרשה למקרה‬ ‫להגיע לבית המשפט העליון.‬
‫זה מאוד יוצא דופן.‬
‫רוב החברות היו רוצות להגיע לפשרה,‬
‫כי יחסי הציבור היו מפחידים אותן,‬ ‫בין אם ינצחו או יפסידו.‬
‫הטיעון שלהם היה שאם הם יעסיקו אותי,‬ ‫אני אפגע במותג שלהם,‬
‫מה שבתורו יפגע במכירות שלהם.‬
‫זה היה הטיעון שלהם, שאפגע במספרים שלהם‬ ‫כי לא התאמתי למדיניות המראה שלהם.‬
‫היום בית המשפט העליון‬ ‫דחה את הטיעון הזה ברוב של שמונה נגד אחד.‬
‫השופטים אומרים‬ ‫שהפעולות של אברקרומבי אנד פיץ'‬
‫הפרו את חוק זכויות האזרח מ-1964.‬
‫אם השופט סקאליה אומר שאתה מפלה,‬ ‫תדע שאתה עושה משהו לא בסדר.‬
‫שמונה הצביעו לטובתי ואחד לא,‬
‫והשופט האחד שלא היה לטובתי‬ ‫היה אפרו-אמריקאי.‬
‫אז אני לא אומרת שמכיוון שאתה אפרו-אמריקאי‬ ‫אתה חייב להיות לטובתי כי שנינו שונים,‬
‫אבל פשוט הופתעתי.‬
‫עד היום אנשים אומרים לי,‬ ‫"ראיתי אותך בספר ההיסטוריה שלי",‬
‫או, "קראתי עלייך",‬
‫"אני לומדת משפטים ודיברנו עלייך".‬
‫אני לא חושבת שהבנתי את כל מה שעשיתי.‬
‫- ניצחון לבנות מיעוטים,‬ ‫במיוחד כאלה שלובשות צעיף! -‬
‫באברקרומבי אנד פיץ'‬ ‫הלכו עד בית המשפט העליון.‬
‫האפליה לא הייתה סתם תקלה.‬ ‫זה לא היה רק ציטוט אחד מלפני שבע שנים.‬
‫זה היה המותג שלהם. זו הייתה הזהות שלהם.‬
‫האפליה הייתה נטועה אצלם בכל רמה ורמה.‬
‫בשלב הזה אברקרומבי‬ ‫הייתה כמעט מילה נרדפת לסקנדל.‬
‫זה לא היה העניין של הבגדים‬
‫או אם הם מגזימים עם הלוגו,‬ ‫ולוגו זה כבר לא באופנה.‬
‫העניין היה שהמותג הזה הופך לבעייתי,‬
‫כי כמו שאנליסטים היו אומרים,‬
‫כל זה מסיט את תשומת הלב‬ ‫מעסקי מכירת הבגדים.‬
‫- שיחת רווחים רבעונית ב-AF -‬
‫- קולו של מייק ג'פריס -‬
‫הרבעון השני היה קשה יותר מהצפוי.‬
‫אנחנו לא מרוצים מהתוצאות שלנו,‬
‫ואנו עובדים קשה כדי לשפר את המגמה‬ ‫לקראת הרבעון השלישי ומעבר לו.‬
‫- ההזדקנות של AF -‬
‫אברקרומבי הפכה ללא רלוונטית‬ ‫תחת ניהולו של מייק ג'פריס.‬
‫אבל מייק ג'פריס מרוויח הרבה כסף.‬
‫מייק נרדף על ידי תביעות‬ ‫של בעלי מניות שאמרו,‬
‫"למה אתה משלם לעצמך 40 מיליון דולר בשנה‬
‫כשהמניה שלך נמצאת בעשרת האחוזים התחתונים?"‬
‫האמת היא שמצאתי מדריך‬
‫עם הוראות כיצד להתייחס למייק ג'פריס‬ ‫במטוס של החברה.‬
‫"נהלים במטוס.‬
‫מדריך בן 47 עמודים‬ ‫למטוס המנהלים של אברקרומבי אנד פיץ'."‬
‫לא ניתן להפריז בכמה ספציפיות היו ההוראות.‬
‫"אם הנוסעים אוכלים אוכל קר,‬
‫אנשי הצוות לא יאכלו ארוחות חמות."‬
‫מסוג ההוראות‬
‫שאף פעם לא רואים שנחשפות לעיני הציבור.‬
‫"כשמייקל או אורח מבקש משהו,‬
‫הגיבו במילים‬
‫'אין בעיה'.‬
‫הביטוי הזה אמור להחליף‬ ‫ביטויים כמו 'בטח', או 'רק רגע'."‬
‫השינויים שהוא ביצע בחברה היו מעולים‬
‫לתקופת זמן קצרה.‬ ‫אני לא חושב שהם היו ברי קיימא.‬
‫ההרגשה הייתה שאין שם אסטרטגיה לטווח ארוך.‬
‫ההרגשה הייתה שהגישה היא,‬ ‫"בואו נגדיל הכול למקסימום,‬
‫ונראה מה יקרה".‬
‫אתה לא רוצה שהמותג שלך‬ ‫יצליח יותר מדי מהר מדי,‬
‫כי מותגים כאלה תמיד נשרפים.‬
‫- AF כבר לא מגניבים -‬
‫אברקרומבי במצב נואש.‬
‫ונראה שהמנכ"ל שלה,‬ ‫מייק ג'פריס, לא מודע לכך.‬
‫- השנה הכי גרועה של AF -‬
‫בשנות האלפיים‬ ‫העסקים החלו להשתנות עבור אברקרומבי,‬
‫ולדעתי, הלקוחות החלו להשתנות.‬
‫- סקס כבר לא מוכר ב-AF -‬
‫המותג איבד את הזוהר שלו בקרב בני הנוער.‬
‫- זו החנות השנואה ביותר בארה"ב -‬
‫זה לא היה מגניב.‬
‫אם לבשת אברקרומבי אנד פיץ',‬ ‫זה היה כמו לבוש של פועלי בניין.‬
‫מי שעובד בבניין‬ ‫נועל את הנעליים שלו לעבודה,‬
‫וכשהוא מגיע הביתה‬ ‫הוא מוריד את הנעליים ואת כל הדברים האלה,‬
‫הוא הולך להתקלח,‬
‫ולובש משהו אחר‬ ‫כדי לעשות את מה שהוא יעשה אחר כך.‬
‫כך זה היה עם הבגדים מאברקרומבי אנד פיץ'.‬
‫בשלב מסוים הילדים שלמדו‬ ‫שלהיות קורבן לבריונות זה לא מגניב התבגרו,‬
‫והחליטו שהם לא יוציאו כסף‬ ‫במקום שגרם להם להרגיש רע.‬
‫אז אברקרומבי אנד פיץ'…‬
‫חלק מההילה ההיא נעלמה,‬
‫בדיוק מהסיבה שהדרה‬ ‫הייתה השורש של ההצלחה שלהם.‬
‫והדרה עצמה כבר לא הייתה ממש מגניבה.‬
‫יש לנו מבזק חדשות בנושא קמעונאות.‬
‫מנכ"ל אברקרומבי אנד פיץ' עוזב את תפקידו.‬
‫הוא דיבר עם מנהלים בכירים בטלפון‬ ‫ביום ראשון, השבעה בדצמבר,‬
‫וביום שני, השמונה בדצמבר, לא הגיע לעבודה.‬
‫הוא מעולם לא הגיע שוב,‬ ‫והרבה אנשים לא ראו אותו מאז.‬
‫- ג'פריס עזב את AF‬ ‫עם חבילת פרישה של 27 מיליון דולר -‬
‫אני חושבת שאנשים חשבו שמייק הוא דבר קבוע,‬
‫ואת יושבת שם וחושבת,‬
‫"כמה זמן עוד תהיה סובלנות להתנהגות כזאת?‬
‫לתגובות כאלה, למנהיגות כזאת?"‬
‫אז את חושבת שהוא לא ילך אף פעם.‬
‫אני זוכרת שכשהוא סוף סוף…‬
‫חשבתי, "ואו! הם סוף סוף נפטרו ממנו".‬
‫בשלב מסוים, כל דבר מגיע לסיומו.‬
‫- העת הנוכחית -‬
‫- בלק לייבס מאטר, #מיטו -‬
‫לקס וקסנר הסתבך בשערוריות.‬
‫אני בדרך לפגישה. תודה.‬
‫לקס וקסנר הודיע שהוא עוזב‬ ‫את תפקידו כמנכ"ל של "L ברנדס".‬
‫הוא נותר תחת בחינה דקדקנית‬ ‫בעקבות קשריו הקרובים לג'פרי אפשטיין,‬
‫עבריין המין המורשע ובעל ההון המבוזה.‬
‫לא רק שהוא העביר‬ ‫את כל הונו לג'פרי אפשטיין,‬
‫הוא נתן לג'פרי להציג את עצמו‬ ‫כמגייס דוגמניות של ויקטוריה סיקרט.‬
‫אחת הסיבות העיקריות שג'פרי אפשטיין‬ ‫היה יכול להקיף את עצמו באופן קבוע‬
‫בנשים צעירות לוהטות‬
‫היא שהן חשבו שהוא יוכל‬ ‫לדאוג לכך שיצליחו בגדול, או שייפלו.‬
‫הניו יורק טיימס חושף פצצה:‬
‫ברוס וובר אשם בשנים‬ ‫של התנהגות מינית בלתי הולמת ובהטרדה.‬
‫ברוס וובר ייתבע כמובן‬ ‫על ידי המוני דוגמנים.‬
‫ברוס חשב שאני לחוץ,‬ ‫וביצע איתי תרגילי נשימה.‬
‫בזמנו, קפאתי.‬
‫לא ידעתי איך להגיב.‬
‫כל החוויה הייתה מבעיתה ומשפילה.‬
‫- ברוס מכחיש את ההאשמות. -‬
‫- דבריו לניו יורק טיימס:‬ ‫"השתמשתי בתרגילי נשימה רגילים -‬
‫- וצילמתי אלפי דוגמנים עירומים בעבודתי,‬ ‫אך מעולם לא נגעתי באדם באופן לא ראוי". -‬
‫- תביעה אחת נגדו נסגרה ב-2020. -‬
‫- ב-2021 הוא הגיע לפשרה‬ ‫בשתי תביעות תקיפה מינית של דוגמני עבר. -‬
‫- הוא שילם סכום שלא פורסם,‬ ‫ולא הודה באשמה. -‬
‫- אין דיווחים על דוגמנים שטוענים שהייתה‬ ‫התנהגות מינית בלתי הולמת של מייק ג'פריס. -‬
‫שינויים נוטים להתרחש כאשר‬ ‫האנשים שמעלים את הדאגות יכולים להצביע‬
‫על כל הדרכים‬ ‫שבהן חברה משאירה כסף על השולחן‬
‫בפעולותיה העכשוויות.‬
‫ואז מתרחשים שינויים.‬
‫העברה של מותג‬
‫וקידום של מותג הן לא תמיד משימות קלות,‬
‫אז האמת היא שעצרנו והתחלנו מחדש‬ ‫כמה פעמים במסענו.‬
‫אנחנו כבר לא החברה שהיינו פעם.‬
‫אנחנו יכולים לנקות את ערוצינו החברתיים,‬ ‫את ההיסטוריה.‬
‫- מייק ג'פריס לא מעורב בחברה מאז 2014. -‬
‫- באמצעות דובר, באברקרומבי אומרים שהם -‬
‫- "התפתחו והפכו למקום של שייכות,‬ ‫ולא של השתלבות". -‬
‫- בהצהרה נאמר שהמנכ"לית, פראן הורוביץ, -‬
‫- "הדליקה את האורות‬ ‫והנמיכה את המוזיקה" בחנויות. -‬
‫- היא מתמקדת ב"הקשבה ללקוחותינו". -‬
‫לדאוג שיהיה מגוון רחב של אנשים שייוצגו‬
‫וירגישו שהם נכללים במותג שלך‬ ‫זו החלטה עסקית חכמה.‬
‫יש גם החלטות עסקיות חכמות של אפליה והדרה,‬
‫כי תמיד יהיו אנשים‬ ‫שירצו לראות את עצמם כ"ילדים המגניבים".‬
‫אבל מרתק לראות כמה מותגים היום‬
‫מדגישים את העובדה ש"הילדים המגניבים"‬ ‫יכולים להיות כולם וכל אחד.‬
‫והם הלכו לכיוון השני,‬ ‫עם כבוד למגוון הדוגמנים.‬
‫באברקרומבי אנד פיץ' מודיעים על תוכניות‬
‫להפסיק להעסיק עובדים‬ ‫על בסיס האטרקטיביות שלהם,‬
‫מה שאמור לגרום‬ ‫לבחור החדש הראשון שיועסק שם להרגיש נהדר.‬
‫רק חבל שלא יכולנו להגיע לזה מוקדם יותר.‬
‫- קמפיין פרסום אינקלוסיבי ב-AF -‬
‫הסיפור של אברקרומבי אנד פיץ' הוא מדגים‬
‫יותר מאשר הוא חריג.‬
‫הם לא המציאו את הרשע.‬
‫הם לא המציאו את המעמד.‬
‫הם פשוט ארזו הכול באריזה אחת.‬
‫אם זה מייצג משהו, זה מייצג את החלקים הרעים‬
‫בהיסטוריה האמריקאית,‬ ‫מבחינת המחיר, נהלי ההעסקה, הדימויים.‬
‫זה כל מה שאנחנו רוצים שאמריקה לא תהיה.‬
‫כולנו רוצים לחשוב שצמחנו מעבר לזה,‬
‫שכולנו כבר קצת יותר טובים.‬
‫אני לא יודעת מה אומרת לגבינו‬
‫העובדה שזה היה פופולרי כל כך‬ ‫במשך כל כך הרבה זמן. כנראה…‬
‫שממש רצינו שיחבבו אותנו.‬
‫אפשר לומר שסונוורנו על ידי האור שלנו.‬
‫חשבנו, "אנחנו ממש מעולים,‬ ‫אנחנו ממש מצליחים".‬
‫אבל הרשתות החברתיות לא היו שם.‬
‫סביר להניח שהייתה‬ ‫אותה כמות של אנשים כמו שיש היום‬
‫ששנאו את מה שעשינו, שבהחלט נפגעו,‬
‫שלא הרגישו שהם נכללים,‬ ‫שלא הרגישו שהם מיוצגים,‬
‫אבל לא הייתה להם הפלטפורמה‬ ‫שתאפשר להם להגיד את זה,‬
‫ועכשיו יש להם,‬ ‫אז אולי זו לא מודעות חברתית חדשה,‬
‫אלא שעכשיו אנחנו פשוט שומעים את כולם,‬ ‫ואנחנו חייבים לשים לב.‬
‫אני חושב שיש גבול למילים היפות של מותגים.‬
‫בסופו של דבר, אתה מנסה למכור משהו, נכון?‬
‫האם אתה באמת יכול למכור מגוון והכללה‬
‫כשמה שאתה מנסה למכור בפועל ‬ ‫זו חולצה עם צווארון וי?‬
‫התקווה שלי היא שחברות יבינו‬
‫שיש להן תפקיד מרכזי בעיצוב התרבות,‬
‫בעיצוב השיחות,‬
‫בעיצוב השאלה אילו אנשים בחברה הזאת יוערכו.‬
‫הסיפור של אברקרומבי‬ ‫הוא בסופו של דבר כתב אישום מדהים‬
‫נגד המקום בו התרבות שלנו הייתה…‬
‫לפני עשר שנים בלבד.‬
‫זו הייתה תרבות שאימצה בהתלהבות‬
‫השקפת עולם שהייתה כמעט לחלוטין‬ ‫לבנה-אנגלוסקסית-פרוטסטנטית.‬
‫זו הייתה תרבות‬ ‫שהגדירה יופי כרזה, לבן וצעיר,‬
‫וזו הייתה תרבות ששמחה מאוד להדיר אנשים.‬
‫אז כבר פתרנו את זה היום?‬
‫לא.‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬