Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
101. Počtvrté.
Děkuju.
Na náboru závisí všechno.
Jmenuju se Jose Sanchez.
Nerad přerušuju. Pracuju pro Abercrombie & Fitch.
Jsem náborář. Do obchodů hledám lidi na částečný úvazek.
Normálka. Nějakých pět, deset, 15 hodin týdně.
Najímáme pohledné lidi.
DOKUMENT NETFLIX
Když jsem byla na střední, Abercrombie & Fitch byli dost v kurzu.
Byl to jeden z obchodů, které v obchoďáku rozhodně nevynecháte.
Byl to popkulturní fenomén.
Došlo k davovému šílenství.
Kdo nenosil Abercrombie, nebyl cool.
Vzpomínám si na ten tlak, abych zapadl:
„Kéž bych měl něco od Abercrombie.“
Teď to tak nevnímám,
ale bylo super vypadat jako všichni kolem.
Znal jsem blonďatého chlapíka. Modrooký, svalnatý,
jako by ho vytesali ze žuly.
A ten nosil Abercrombie & Fitch.
- Co prodávali, bylo prestižní. - Prestižní.
Prestižní.
Byl to dokonalý obrázek mladého Američana.
Chodila jsem kolem obchodu Abercrombie a říkala si: „Co na něm vidí?“
Vždyť je tak titěrný a bělošský.
Univerzitní spolky, internátní škola,
běloši, horní třída,
prominentní školáci.
Když jsem měl něco z Abercrombie,
připadal jsem si jiný a myslel si, že to něco změní.
Existuje důvod, proč se lidem ta značka líbila.
Vylučování určitých skupin je ve společnosti zakořeněné.
Abercrombie & Fitch jsem poprvé zaregistroval,
když jsem potkal holku s taškou,
na které byl v černobílém provedení
polonahý, bílý hezoun.
Říkám si: „Co to je?“
Abercrombie prodával sen.
Něco jako splněnou fantazii mladého člověka.
Marketingem oblečení vydělali doslova majlant,
ale prezentovali se modely bez oblečení.
Čím víc fotíte s Abercrombie,
tím míň vám vadí předvádět se polonahý,
aniž byste na sobě měli propagované oblečení.
Když se na to podíváte jako dospělí, může to pro vás být šokující.
Jako puberťačce mi to ale přišlo super.
Ušetřila jsem si peníze na jeden top
a nosila ho pořád, aniž bych vypadala divně.
Na rukávu bylo „Abercrombie & Fitch“, což bylo něco jako:
„Sleduj, jsem cool.“
Aspoň u mě na střední byly holky,
které si z těch tašek vystřihovaly kluky
a lepily si je do školních skříněk.
Líbily se mi ty plakáty i fotografie.
Balila jsem si do nich knihy.
Abercrombie šlo na hřbet
a po stranách byly fotografie.
Samotné oblečení nebylo nic extra, ale mít jejich visačku
a Abercrombie přes celou hruď,
to bylo skoro jako vyznamenání.
Tu značku jsem měl spojenou s klukama z koleje, co hráli ragby.
Nebo s bílými kluky, co hráli netradiční sporty jako lakros.
Není to jako u jiných společností, kde mají celebrity.
„Jednou budu jako Brad Pitt.“
Ne, to nebudeš.
Jednou ale můžeš být jako kluk z Abercrombie.
Nevinní kluci z malého města.
V kampani vystupují lidi, co si oblečení koupili.
Odkud jsi?
Z Pensylvánie, okres Amish.
- Z New Yorku. - Předvolba 719.
- Pittsburgh. - Dallas, Texas.
Connecticut.
Chodil jsem na Stanford a v prváku měl spolubydlícího,
který měl katalogy Abercrombie s kluky svlečenými do půl těla,
kteří hrají ragby a veslují.
Na šatníku na koleji měl z těch kluků vylepenou koláž.
Řekl bych,
že na té skříni měl nalepených
tak 50 výstřižků polonahých kluků z Abercrombie.
V tu chvíli mi samozřejmě došlo, že se to vše točí jen kolem bělochů.
Vyrůstala jsem ve Washingtonu, D. C. a v sedmé třídě
šla na střední Sidwell Friends. Chodila jsem s Maliou a Sashou Obamovými,
Chelsea Clinton.
Tedy elitní soukromá škola v severozápadní části Washingtonu, D. C.
Byla jsem fanynka hip-hopu a R&B.
Jako Afroameričanka jsem chodila do obchodů FUBU, Meccy
a k návrhářům městského oblečení, které se objevilo
koncem 80. a začátkem 90. let.
Na škole Sidwell jsem se dozvěděla o Abercrombie & Fitch.
Nechápala jsem, co je na té značce tak zajímavého,
ale na Sidwellu to člověk musel mít.
Znala jsem dospívající, kteří určitě měli víc peněz než já a nosili jejich oblečení,
aby zapadali do té škatulky.
Džíny s hodně nízkým pasem,
odhalující tělo v oblasti pupíku, to bylo fakt in.
Myslím, že je nosily i celebrity.
Abercrombie & Fitch nosili dřív, než byli něco víc než modelové.
Taylor Swift.
Jennifer Lawrence.
Channing Tatum.
Ashton Kutcher.
Heidi Klum.
January Jones.
Reklamy nám v podstatě diktovaly, co se zrovna nosí.
Časopisy měly obrovský vliv, protože sociální sítě tehdy nebyly.
MTV, ocenění Video Music Awards a televizní pořad House of Style
umožnily přístup ke všemu, co by lidé za jiných okolností neviděli.
Do TRL přichází 98 Degrees.
Trendy rodící se na východním nebo západním pobřeží se začaly objevovat
na kanálech MTV.
Díky tomu se různé styly rychle šířily po celé zemi.
Totéž v obchoďácích.
Kultura obchoďáků vítězila.
Chodilo se nakupovat s rodinou,
bavit se s přáteli.
Každý víkend jsme chodili do obchoďáku.
S kamarády jsme se za zády rodičů sebrali a trávili tam čas.
S brašnami, oblečení do katolické školní uniformy.
V obchoďáku trávili čas všichni.
Takže mi už v 16 bylo jasné, že tam chci pracovat.
Představte si vyhledávač, kterým se dá procházet.
Nebo on-line katalog, který obsahuje skutečná místa.
Do obchoďáků jste museli chodit, abyste věděli, co si vzít na sebe.
Fakt super.
S otevřením dalších obchoďáků to k nim lidi táhlo.
Byly nejen sociálními prostory,
ale sloužily i různým zájmům. Vše na jednom místě.
Díky specializovaným obchodům jste mohli jít za konkrétní nabídkou.
Kdo měl blízko k punku, šel do Hot Topic.
Věci v surfařském stylu byly k mání v Pac Sunu.
Za klasickým stylem jste mohli jít do Abercrombie & Fitch.
Klasice se věnovala spousta značek. Z řad návrhářů
to nepochybně byly značky Ralph Lauren, Tommy Hilfiger, Nautica.
Jeden z prvních,
kdo spojil kulturu mládí a sex-appealu,
byl určitě Calvin Klein.
Co to sakra je?
- Šaty. - Říká kdo?
- Calvin Klein. - Je to jak spodní prádlo.
Abercrombie se vydal střední cestou.
Stál mezi sexy stylem Calvina Kleina
a americkou klasikou, kterou prodával Ralph Lauren.
Chcete mít to, co zrovna nosí oblíbenci.
Takže se říkalo:
Kdybych měl Tommyho Hilfigera, byl bych cool.
Nebo džíny GUESS.
Pane bože.
Některé značky jste si nemohli dovolit.
Abercrombie & Fitch bylo o něco levnější.
Dostatečně prestižní,
ale ne tak drahé, aby to bylo nedostupné.
Základní myšlenkou je, že móda nám prodává sounáležitost,
sebevědomí, popularitu, přitažlivost. Oděvy jsou v mnoha ohledech
to poslední, co se prodává.
Vzpomeneš si, kdy jsi byla v obchodu Abercrombie poprvé?
No jo!
Pamatuju si, jak jsem tam vešla
a najednou mě přepadl pocit:
„Bože, sem nacpali snad všechno.“
Vychytali naprosto všechno, co jsem na střední škole nesnášela,
a dali to do obchodu.
Když tam přijdete, jako první si všimnete dvou krasavců u vchodu.
Takže když mezi nimi procházíte,
nesmí vás to rozptýlit nebo znervóznět.
Začala jsem tam dělat v době svátků,
to na sobě měli čepici jako Santa. Takže čepice, do půli těla a džíny.
Jednu věc zvládalo Abercrombie brilantně.
Na oknech visely hnědé okenice
a na vchodu obrovský plakát.
Takže jste neviděli do obchodu. Museli jste vejít.
To jiní prodejci nedělali.
Přinutili vás překročit práh.
Mělo to svou atmosféru.
I když jste obchoďák neznali, díky té hudbě jste věděli, že se blížíte.
Hudba hrála naplno. Rodiče to nenáviděli.
Pulzující rytmy z nočních klubů.
Velikánské plakáty nahatých chlapů.
Lákadlem byl celý obchod. Lidi do něj chodili a poflakovali se tam.
Považovalo se to za americký vzhled,
takže jsem se měla za holku s americkým vzhledem.
Ten styl se mi líbil.
Byl to zvláštní typ kolínské, kterou měli jen v Abercrombie.
Ta vůně vás praštila. Zasáhla vás vůně Abercrombie.
Když jdete kolem, ucítíte tu pižmovou, mužnou vůni.
Viděl jsem zaměstnance, jak chodí a tuhle vůni stříkají na věci.
Trpím migrénami, takže to pro mě nebylo snadné.
Jen jsem vešel, bolela mě hlava, ale pro mladé to asi bylo fajn.
Spousty jsem jí dostal zdarma. Vonělo to jako…
Jejich kolínská vždycky voněla báječně. Jo.
Máma ten obchod neměla ráda.
Jednou mi říkala: „Nechápu, že tam chodíš nakupovat.“
Popravdě, personál byl příšerný.
Ve firmě jsme o tom mluvili.
Měli za úkol vůbec vám nevěnovat pozornost.
Dokonce měli předstírat, že je otravujete.
Promiňte.
No?
Někdo z tvůrců seriálu MADtv musel dělat v Abercrombie,
protože měli kulturu Abercrombie neuvěřitelně pod kůží.
Máte jednu kabinku a je u ní fronta. Neotevřete další?
Ne.
Nebylo to přehnané.
Máš klíč?
Ne, brácho.
Myslím, že ho má Dutch. Hele, Dutchi, máš klíč?
V podchycení situace byli mistři. Divili jste se:
„Kde to jsem? Co je to zač?“
Hej, Storme, máš klíč?
Jo, mám. Tak pardon.
Každý kousíček Abercrombie
byl záměr.
Mikeův záměr.
BÝVALÝ ŘEDITEL A&F
Obchody, zboží, všechno kolem.
Na všem jeho rukopis.
BÝVALÝ GENERÁLNÍ ŘEDITEL ABERCROMBIE & FITCH MIKE JEFFRIES
SE NÁM ODMÍTL VYJÁDŘIT NA KAMERU
Byla jsem obchodnice přímo podřízená Mikeovi.
Byli jsme spolu v podstatě nepřetržitě.
Byl jsem druhý, koho si najal.
Měl jasné poslání.
Postavit Abercrombie na nohy.
O Mikeu Jeffriesovi se vědělo,
že není ve veřejné sféře sdílný.
Nedával mnoho televizních rozhovorů,
nepořádal moc tiskovek,
ale při osobním styku byl velmi charismatický.
Michael Jeffries, velice pohledný muž z jižní Kalifornie.
Fit, velmi inteligentní.
Řekl bych spíše privátně založený.
Ne plachý, jen ctil soukromí.
Měl jasné poslání.
Postavit Abercrombie na nohy
a zajistit jeho úspěch.
Jaká byla hlavní věc, která ho motivovala?
Tak jako u každého,
finanční odměna.
POČÁTEK 90. LET
Mike Jeffries přichází do Abercrombie v době,
kdy je stále součástí impéria Lese Wexnera v Columbusu v Ohiu,
takže patří do rodiny značek skupiny The Limited.
Jako 25letý jsem chodil ke všem, kdo měli maloobchod, a ptal se:
„Napadá mě obchodní model. Pronajmete mi prostory?“
A všichni mě odmítli.
Neměl jsem peníze ani obchod. Jen nápad.
Leslie H. Wexner je jedním z největších amerických maloobchodních mágů.
Je to mozek, který stojí za mnoha obchodními řetězci,
které dnes v zemi máme.
Byl znám jako Merlin v oblasti nákupních center.
Les Wexner budoval značky dvěma způsoby.
Buď převzal stávající značku a vyzkoušel nový koncept
v rámci zavedené značky.
Pokud byla úspěšná, vyčlenil ji.
Nebo získal neúspěšnou značku.
Abercrombie už existuje 100 let.
Začali jako outdoorová značka
se silnými americkými kořeny.
E. B. White označil výlohy jejich obchodu
jako něco na způsob mužského snu.
Obchod byl určen elitním sportovcům.
Po odchodu z Bílého domu vedl safari do Afriky
a osvědčil se jako zdatný lovec.
Prodávali Teddymu Rooseveltovi,
Ernestu Hemingwayovi.
Nastaly těžké časy.
Společnost Lese Wexnera koupila Abercrombie.
Snažili se značku nějak předělat.
V sortimentu měli pěnu na holení,
knihy, rybářské náčiní a všechno,
po čem starší pánové typu Teddy Roosevelta nejspíš touží.
Když je Les koupil,
snažil se to nějak přetvořit, ale nezdařilo se mu to.
Asi v té době si přivedl Mikea Jeffriese,
neúspěšného ředitele Alcott & Andrews,
ženské značky, která se soustředila na oblečení podnikatelek.
Přivedl Mikea Jeffriese a řekl: „Zkusme to znovu.“
A tehdy se zrodila myšlenka Abercrombie, jak ho známe dnes.
Věděli jsme, že chceme být nejlepší značka pro mládež od 18 do 22 let.
Když Mike přišel, měl na sobě mokasíny a pláťáky,
později přešel na zapínací košili,
džíny a sandály.
Vymyslel recept, který zafungoval.
Našel způsob, jak propojit odkaz Abercrombie
z dob jeho založení v roce 1892,
kdy nabízelo zboží pro elitní, privilegované osoby,
s velmi přitažlivým stylem a sexuálním rázem.
Mělo to být exkluzivní.
Byl hrdý na to, že jde o exkluzivní značku,
která vyjadřovala to, co podle něj bylo cool.
Přišli jsme s cedulemi a na nich vyjádřili:
„Tohle je Abercrombie.
A tohle Abercrombie není.“
Zlatý retrívr je Abercrombie,
ale pudl Abercrombie není.
Vysokoškolák řídí Jeep,
ale nepořídil by si sedan.
Móda je odvětví, které je známé tím,
že si moc nezadává průzkumy trhu.
Cílem není dát lidem, co žádají,
ale přimět je, aby požadovali to, co nabízíte.
NEWYORSKÁ AKCIOVÁ BURZA
V roce 1996 dal Mike Jeffries Abercrombie na burzu.
Už nebyli součástí impéria Lese Wexnera.
Značka byla na vrcholu.
Pořádal kvartální setkání.
Byly to takové rozjuchané akce kolem ohniště,
kde se probíralo, kolik vyděláváme.
To bylo pořád: „Peníze!“
První zaměstnanci dostali podíl.
Byla jsem ve správný čas na správném místě.
Spustili Abercrombie Kids.
A pak Hollister, který nabízel takový kalifornský sen.
Abercrombie & Fitch
mělo na toto lifestylové oblečení opravdu monopol.
A z Leslieho Wexnera to udělalo miliardáře.
Vystavěli obrovský areál, který vypadal jako univerzitní kampus.
Byla to jedna z prvních velkých společností,
která se do toho pustila pod heslem „Práce je život a život je práce.“
Nikomu nevadilo dělat to po nocích, neboť tam panovalo kamarádské prostředí.
Říkali jsme tomu pátý ročník střední, protože tak jsme si připadali.
Mike u sebe doma pořádal večeře.
Byly to obrovské, bláznivé mejdany plné jídla.
Hodně se pařilo, flirtovalo. Pak párty s obsluhou
ještě dlouho potom, co odešel spát.
David Leino se potetoval symboly Abercrombie.
Stalo se to trendem.
Bylo to jako nemoc. Něco jako: „Abercrombie je všechno.
Pokud jím nežijete a nedýcháte ho, nemáte tady co dělat.“
Tak to tam fungovalo.
Byl to váš život,
ale nebyl to špatný život.
Někam jdete třikrát, čtyřikrát, pětkrát v týdnu.
Začínali jsme dvěma koktejly Irish car bomb.
Tím jsme odstartovali večer. Takhle se to v Abercrombie dělalo.
Brali nás jako skvělou partu.
První týden, co jsem dělala v Abercrombie & Fitch,
nám holka z personálního popisovala, jak klidně můžete na baseballovou čepici
napsat psím lejnem Abercrombie & Fitch a prodat ji za 40 babek.
Tvářila se jako: „Takhle se věci mají. Je to úžasný.“
Mike Jeffries od začátku využíval své schopnosti
a zdroje, které měl od Wexnera,
aby rozpohyboval marketing.
Obraz, který tu společnost vybudoval, už neexistuje.
Teď by to šlo přes Instagram.
Abercrombie by bylo něco jako dnešní Only Fans. Chápete?
BÝVALÝ ŠÉFREDAKTOR A&F QUARTERLY
Byl jsem šéfredaktorem A&F Quarterly.
Quarterly, The Quarterly,
A&F Quarterly, časopis lomeno katalog.
Všechno zaměnitelné výrazy.
BÝVALÝ REDAKTOR A&F QUARTERLY
Tým byl neuvěřitelně malý.
Dávala to do kupy parta bělochů ze severovýchodu.
Všichni hodně mladí. Mně bylo tehdy 21, 22.
Měl jsem velké štěstí,
že jsem jako čerstvě vystudovaný mohl být podřízeným
velikánů módního průmyslu.
Připadal jsem si jako amatér.
Přesně takového ducha Savas a Bruce Weber podporovali.
Odjakživa jsem muže i ženy vnímal tak…
RANNÍ POŘAD CBS (2014)
…že potřebují ocenit sami sebe a to, jak vypadají fyzicky.
Běž!
Dopad, který měla estetika Bruce Webera,
byl zcela zásadní.
Mike zkrátka vsadil na jediného koně.
Estetika Abercrombie se rovná estetice Bruce Webera.
Na těchto radostných skupinových snímcích
vidíme mladé lidi,
sex, americkou kulturu
zlaté retrívry, vše zasazené do venkovského prostředí.
Bruce Weber byl nejlépe placeným fotografem.
Byl slavný.
Fotil pro Calvina Kleina a další značky
a vytvořil krásnou knižní sbírku Bear Pond.
Nikdy jsem nic podobného neviděl, a přitom jsem gay.
Každý gay, kterého znám, ji má.
Určitě tady ta knížka někde je.
Abercrombie a Bruce Weber natočili video.
Tady je Brandon, první záběr. Značka.
Děláme muzikál.
HLAS BRUCE WEBERA
Hledáme tanečníky. Tancuješ?
Moc ne, ale umím předstírat, že tancuju.
Obvykle to stačí.
Když jste dávali pozor, bylo vám jasné,
že je do toho zapojeno mnoho gayů.
Podle mě spočívala genialita značky v tom,
že daný koncept byl pro cílovku, třeba hetero vysokoškoláka,
příliš složitý na pochopení.
Po škole jsem odešel do San Franciska a pracoval v XY Magazine,
což byl časopis pro mladé gaye.
Spousta středoškoláků nám posílala svou fotku
a taky esej nebo postřeh poté,
co na své škole přiznali homosexualitu.
Na konci 90. let jste si jako gay v Iowě
ještě pořád mohli myslet, že jste jediní.
Abercrombie začalo nosit víc takových kluků.
Tenhle příznačný svět módy spojený s mužností,
nebo cokoli to znamenalo, to všechno se dělo koncem 90. let.
TO, S ČÍM JSTE SE V ŽIVOTĚ MUSELI POPRAT, VÁM NAJEDNOU PŘIJDE JAKO HRAČKA
Hodně lidí sledujících firemní reklamy a videa
si říkalo: „Tohle vystihuje mou fantazii.“
Bruce Weber dělá to, že gayům tuhle pro ně typickou vlastnost vrací.
Je to jako zbavit se hanby z minulosti.
Jako odstup od bezprostředního sexu, sexuálních narážek nebo homosexuality.
Něco jako
odstup.
Bruce Weber není první, kdo se na takové kluky orientoval.
Zabývali se jimi už ve starověkém Řecku.
Abercrombie mě požádalo,
abych pro síť Abercrombie vytvořil nástěnné malby.
Tihle homoerotičtí, ale krásní chlapci, spolu komunikují.
Nutí vás to myslet na věčnost a na to, že všechno je navždy dobré.
Poprvé. Značka.
Já jsem ten s podpažím.
Abercrombie našlo mezeru na trhu a hledalo nové modely.
Střed Ameriky,
velcí, silní chlapi.
Říkám jim: „To nevíte,
že jsem kvůli modelingu přijel z Minnesoty?“
Myslím, že jsem vypadal tak, jak neustále prezentovali.
Jsem z Nebrasky. Býval jsem kapitán fotbalového a wrestlingového týmu,
stal se králem plesu a tak podobně.
Být modelem Abercrombie nebyl zrovna můj sen.
Seděl jsem opilý v baru a přitočila se ke mně dáma,
očividně náborářka Abercrombie. Povídá mi:
„Nechceš se zítra stavit v obchodě? Vypadáš skvěle.“
Nafotili jsme něco Polaroidem a za tři týdny jsem jel do Brazílie.
To bylo poprvé, co jsem viděl oceán a cestoval mimo Nebrasku.
Lidi ze štábu nás nabádali, abychom byli sami sebou, originální.
Ať něco děláme, třeba šplháme po stromech, skáčeme do vody.
Když Bruce zaujalo, jak děláte něco přirozeně,
splýváte s divokou přírodou,
pak to byl dobrý důvod, aby vás nafotil.
Kluci vylezli na strom a křičeli:
„Bruci!
Tady, jsem na stromě.“
Nebo dělali kliky na chodníku.
Překypovali testosteronem, byli to nabušení kluci.
A pak se kluci snažili zapůsobit na holky.
Je to lidskost ve své základní podobě.
Třikrát, čtyřikrát ročně
nám do obchodu dorazily fotky Bruce Webera na pověšení.
V tu chvíli se nemůžete dočkat, až si jeho fotky prohlédnete.
Koho asi vybrali na reprezentaci Abercrombie & Fitch?
Každý má svou značku.
Tohle je Abercrombie & Fitch.
Přišlo mi žádoucí takovéhle typy najímat,
aby mohli vytvořit požadované prostředí.
Jak myslíš, že dopadneš?
Dost dobře.
Každý z obchodů se zaměřil na určitý univerzitní kampus
a snažil se na koleji získat ty nejlepší kluky.
Když byl na koleji někdo populární,
ostatní se ptali: „V čem chodí oblečený?
Chci být jako on.“
Vsadili jsme na to, že pokud na kolejích
získáme k nošení oblečení ty správné lidi, kteří budou jeho protagonisty,
pak je ostatní budou mít tendenci kopírovat.
V té době něco jako dnešní influenceři.
Jako manažera Abercrombie
vás velice brzo naučí všechno o náboru.
Musíte najímat, ale nejen to.
Musíte najímat dobře vypadající lidi.
A pohledný člověk vypadá tak a tak. Vážně jsme na to měli knihu.
Prezentace vzhledu A&F
je nesmírně důležitá součást celkové atmosféry
v obchodech Abercrombie & Fitch.
Naši lidé v obchodech jsou pro zákazníka inspirací.
Úhledně učesaný, atraktivní, přirozený, klasický střih je přijatelný.
Dredy jsou pro muže i ženy nepřijatelné.
Zlaté řetězy jsou pro muže nepřijatelné.
Ženy mohou nosit tenký, krátký, jemný stříbrný řetízek.
Zástupci značky musí nosit
vhodné spodní prádlo.
Přirozený.
Americký.
Klasický.
Vzhled A&F.
Co se týče mikromanagementu, žádná jiná obchodní značka
nešla do takového extrému jako Abercrombie. Všemu se přihlíželo,
od vzhledu obchodu až po člověka, který měl na starosti úklid skladu.
Jeffries byl extrém.
Byl to neskutečný mikromanažer.
Když jste se podívali do obchodů, byly naprosto dokonale čisté.
Věřte tomu, že Mike se zajímal o každý detail.
Mike Jeffries byl známý neohlášenými návštěvami prodejen.
Záleželo mu na vzhledu obchodů
a chtěl je vidět osobně.
Lidi tomu často říkali „nájezdy“.
Takže návštěva byla třeba v pátek.
V pondělí, úterý, středu a čtvrtek
jste pracovali přes noc.
Bylo nutné docílit toho, aby se všechno blýskalo.
Všechno se otřelo.
Nikde nesmí být prach.
Losí hlava musí být čistá.
V den nájezdu bylo naprosto klíčové, kdo byl na směně.
Někteří si drželi lidi jen kvůli těmto návštěvám.
Nebylo to: „Nedosahujete čísel,
nebo nesplňujete tohle.“ Místo toho:
„Chce to víc pohledných lidí.“
Úspěch jsme si uvědomili ve chvíli,
kdy LFO nahrálo písničku „Summer Girls“.
Ta písnička LFO.
„Summer Girls“.
Mám rád holky, co nosí Abercrombie & Fitch.
„Mám rád holky, co nosí…“
Chtěl bych je mít.
„Je super, když v létě…“ Něco o létě.
Začali to hrát v létě. „Něco děláme správně.“
Mám rád holky, co nosí Abercrombie & Fitch.
Chtěl bych ji mít.
Od léta je pryč…
To bylo asi to nejúžasnější, co kdy Mikea Jeffriese potkalo.
V tu chvíli věděl, že dosáhl svého.
Z čistě kreativního hlediska
byl šílený génius.
Věděl, co dělá a co chce.
Zastával názor: „Je mi jedno, jak to dělají ostatní.
Budu dělat to, co považuju za hezký a cool.“ Asi tak.
A dělal to tak. Realizoval to.
S Abercrombie jsem se seznámil, když mi nečekaně přišel jejich katalog.
Nevím, jak na mě přišli.
Všude vykukovali mladí lidé, smáli se a dováděli.
Říkal jsem si: „Až budu na vysoké,
možná taky půjdu s kámošema na pole a budeme se držet kolem ramen,
poskakovat a dělat psí kusy
jako oni v těch katalozích. Kdoví.“
Jmenuju se Phil Yu. Vedu blog pod názvem Angry Asian Man,
kde ve své komunitě rozebírám svůj asijsko-americký původ.
Došlo k tomu, že mi někteří čtenáři posílali fotky s komentáři:
„Viděl jsi v Abercrombie tu sračku?“ Týkalo se to jejich triček.
Potištěná trička byla náš výrazový prostředek.
Pohybovali jsme se rychlostí světla.
Trička s potiskem byla jednorázová záležitost,
takže jste neustále museli produkovat další umění.
Všechny ty hloupé slogany jsme vymýšleli my.
Neměli jsme textaře.
Chtěli, abychom zapomněli na respekt.
A byli hodně vtipní tak,
aby se to hodilo pro teenagery, dvacátníky, studenty vysokých škol.
Jedním z motivů byl Buddha Fest,
na motivy velkého a tlustého asijského Buddhy.
Vzpomínám si na jeden nápis:
„Západní Virginie, blbost žádný plavčík nezachrání.“
Tehdy jsem se smála, ale teď si říkám: „Vždyť je to urážlivé a problematické.“
Další uvažovaný nápis byl: „Tak ještě jednoho na cestu.“
Na tričku byl osel se sombrerem a držel taco.
Jeden si všichni pamatují.
Bratři Wongovi propagující fiktivní prádelnu.
Slogan byl: „Bratři Wongovi vybílí nejen prádlo.“
Popkulturní nazírání, co?
Tohle všechno je převzaté z běžného lidského chápání Asiatů
podporovaného televizí a filmy.
Jak se vede, krasavice?
Použili kýčovité písmo,
karikatury šikmookých Asiatů s předkusem…
„Bratři Wongovi vybílí nejen prádlo.“
Asijské Američany často učí, že prostě jen musí sklonit hlavu
a nedělat potíže.
Hlavně proto, že jsme dost často děti imigrantů.
V tu chvíli jsem si říkal: „Mám právo být kvůli tomu naštvaný.“
Nevím, čím to bylo,
ale mládež a zákazníci si nošení potištěných triček zamilovali,
tak jsme v tom pokračovali.
Taky byly levné.
Na tričkách se dalo dosáhnout i 85% marže.
Když se něco takového přihodí, vždy si představuju scénář, kdy někdo…
Kdyby měli jediného člověka, který by řekl:
„To asi nebude dobrý nápad.“
Nebyla to moje věc, ale řeknu to.
Dva z předních členů týmu byli Američané asijského původu,
a proto se to schválilo.
Nevím, jak to bylo. Každopádně jste mě zaskočili.
Co se týče… Cože? Že měli asijského designéra?
Možná tam někdo takový byl. Jedinec asijského původu,
který posloužil jako krytí.
No a toho se zeptají: „Přijde ti to urážlivé?“
A on jim na to řekne: „Ne.
Vlastně nevím.“ Přece nepřevrátí stůl a nezařve:
„S ohledem na můj původ to urážlivé je.“
V korporátním, dusném prostředí, kde jsou kolem vás samí bílí,
vás asi dost těžko něco takového napadne.
Ten do očí bijící rasismus
rozzuřil mnoho amerických studentů asijského původu.
Dotklo se jich to, protože to byla jejich oblíbená značka.
Takže mezi americkými studenty asijského původu
začala narůstat zloba.
Vždycky se najdou lidé,
kteří něco takového nebudou vnímat jako problém,
a naopak jim to přijde úsměvné.
Protest byl nenásilný a spořádaný,
což se ovšem nedá říct o odjezdu protestujících z parkoviště.
Proberme tričko s bratry Wongovými.
To je jedno z těch, které si pamatuju.
Mike je všechny stáhl z obchodů
a my je spálili.
Abychom se ujistili, že se nikomu nedostanou do ruky.
„Tak ještě jednoho na cestu“ ale zůstalo. Očividně to znázorňovalo osla
a bezpochyby něco naznačovalo.
Musel to psát nějaký chudák.
Vyjádření znělo: „Mysleli jsme, že Asiatům se ta trička budou líbit.“
To jsem převzal z tiskové zprávy Abercrombie.
Vždycky jsme se snažili být rychlí a pohotově reagovat.
Jsem si vědoma, že jsme udělali pár chyb.
Svým způsobem jsme se přihlásili k odpovědnosti,
věc napravili, jak nejrychleji to šlo,
trochu se z toho poučili a šlo se dál.
Pak byl průser a řekli nám: „Už to nedělejte.
Ale vymyslete něco podobného.“
Když taková trička schvalují, zřejmě začínají odshora,
takže k tomu mohlo docházet někde v zákulisí.
Pohybují se v uzavřeném kruhu.
Jim nedochází, co to vyvolá v kruhu spotřebitelů,
kdy se mladý Asiat dívá na ta trička a diví se: „Co je to za sračky?“
Je zmatený: „Tohle má být cool?
Takhle mě popkultura vyobrazuje a za víc nestojím?
Možná bych to
jako Američan asijského původu měl akceptovat.“
To, že je naše image problematická, jsem si poprvé uvědomil,
když jsem viděl film Spider-Man.
Z roku 2001, hraje ho Tobey Maguire.
Flashi, byla to nehoda!
Pokud znáte komiks, Petera Parkera šikanuje Flash Thompson.
Klasicky je to vyšší blonďák, grázl.
Ve filmu je oblečený v Abercrombie od hlavy až k patě.
To mě fakt naštvalo.
Říkám si: „To není dobrý.“ Věděl jsem, že je něco špatně.
Vnímání naší značky se změnilo…
Jak by v Abercrombie působil dřív?
Jako super kluk, který by nic takového neudělal.
2003 ABERCROMBIE NESTOJÍ ZA NIC
V roce 2003 jsem pracovala jako reportérka The Wall Street Journal.
Působila jsem v New Yorku a navštěvovala obchody.
S kolegyní jsme vešly do obchodu American Eagle Outfitters.
Kolegyně se okamžitě začala bavit s manažerkou
a ptala se, jak se ocitla v American Eagle Outfitters.
Povídá jí: „Byla jsem oblastní manažerka v Abercrombie & Fitch a pak přešla sem.“
Kolegyně jí říká: „To je zajímavé.
Je to trochu jiná kultura, která se snaží udržet všechny pozitivní.“
A ta manažerka se najednou
rozbrečela.
Pak říká: „Jsem tady tak šťastná. Můžu zaměstnávat, koho chci.“
A gestem poukázala na snědého kluka s dredy,
který ženským ukazoval zkušební kabinku.
Moje kolegyně přikývla, jako by souzněla s tím, co říká.
Zjevně jsem něco nechápala.
Tak jsem začala dělat rozhovory s lidmi, kteří si Abercrombie & Fitch prošli.
V podstatě mi z toho vyšlo,
že většinu z nich přijali na základě vzhledu.
Docházelo mi, že kvůli vzhledu jsou schopni někoho i propustit.
No a to mě vážně popudilo,
protože mi přišlo, že to snad ani není legální.
Nakonec jsem našla manažera, který mi řekl:
„Všechny zaměstnance musíš hodnotit
na škále „fajn“ až „super“. Pokud nejsou aspoň fajn,
musíš je vyhodit z rozpisu směn.“ Nezáleželo, jak dobře prodáváte.
Šlo o to, aby zaměstnanci, které jste museli vyfotit
a poslat na ústředí, byli sexy.
To musí být protiprávní.
A ne?
Nikdy mi nedávali moc hodin.
Tak jsem šla za manažerem a ptám se, jestli můžu dělat víc přes den.
Řekl mi: „Nejde to, všechno je rozebrané.
Zbývají jen noční směny.“
Pověděla jsem mu,
že mě nebaví vysávat ani mýt okna. Na to mi řekl:
„Carlo, tobě ale mytí oken jde.
Jsi v tom fakt dobrá.“
Navrhla jsem, že si to s někým vyměním.
Kámoška mi říkala, že by si to prohodila,
protože jí dělat v noci nevadí.
Říká: „Nechceme, abyste si to prohazovaly, jednou je to takhle dané a hotovo.“
Šla jsem si postěžovat kámošce, že nechápu, o co jde.
Říká mi: „Nechtějí to, protože jsi černoška.
Přes den tam černocha nenajdeš.“
Když mi tohle řekla,
tak mi došlo, že jsem to vlastně věděla.
Věděla, ale napadlo mě, že bych to mohla prolomit.
Vždyť je to firma, přece mě nezastaví
jeden člověk.
A po tomhle mě z rozpisu vyřadili úplně.
Ptala jsem se: „Co mám dělat? Pracuju tu ještě?
Dva měsíce jsem nedostala směnu.“
Řekl: „Pracuješ. Volej nám dál.“
Věděla jsem, že mě vyhodili, a šla jinam.
Výpověď jsem ale nedostala.
Nikdo už se mi neozval. Prostě bylo po všem.
Náš obchod byl v blízkosti univerzity v Irvine.
Kalifornskou univerzitu v Irvine navštěvuje hodně Číňanů a Indů.
Asi 75 % jsou Asiaté.
Korejci, Indové, Číňani, Japonci.
Nebylo tedy překvapením,
že mnoho zaměstnanců bylo asijského původu.
Skončila vánoční sezóna
a formou přáníčka nám bylo oznámeno,
že pokud nejsme na výplatní listině, jsme na zbytek ročního období propuštěni.
Moje jméno na seznamu nebylo,
tak jsem to šla říct svým kolegům:
„Já na té listině nejsem. A co vy?“
Oni: „Taky na ní nejsme.“
Přišlo mi to opravdu zvláštní.
Šli jsme za asistentem manažera, taky původem Asiat.
Sdělil nám pravý důvod. Při jedné akci
si člověk z korporátu zašel na obhlídku
a zjistil, že v obchodě je moc Asiatů.
Říká: „Chtějí, aby tu bylo víc těchhle.“
A ukázal na plakát Abercrombie, na kterém byl bělošský model.
Zabolelo mě to, protože jsem s nimi měla dobré zkušenosti.
A najednou zjistíte, že vás nechtějí kvůli tomu, jak vypadáte.
Vážně to bylo zraňující.
Sundala jsem všechny plakáty.
Nemohla jsem tam dál pracovat, protože jsem nevypadala
jako lidi na jejich fotkách.
Naštvalo mě to.
Ale co s tím nadělám? Bylo nám kolem 21. Co jsme mohli dělat?
Ta diskriminace bila do očí.
Šel jsem do obchodu.
Šel jsem si promluvit s vedoucí. Řekla mi: „Nemůžu tě znova přijmout.“
Ptal jsem se na důvod.
Odpověděla: „Šéf mi řekl, že tě nemůžu vzít zpátky,
protože v obchodě už i tak dělá hodně Filipínců.“
Nevěřil jsem vlastním uším.
Bylo vidět, že jí to není příjemné, a jen dodala: „Je to tak.“
Nikdy jsem neřekl, že jsem Filipínec,
takže z jejich strany to byl jen odhad, že mám filipínský původ.
Řekl jsem to rodičům a nejbližším přátelům.
Vyslechli mě a souhlasili, že je to svinstvo.
Lidi nevěděli, co s tím, včetně mých rodičů.
Co říct dítěti, když vám sdělí, že vás někdo
nepřijme kvůli tomu, jak vypadáte?
Mluvila jsem o tom všem s mámou.
V podstatě mi řekla:
„Spíš mě překvapuje, že jsi tam vůbec chtěla dělat.
Určitě se ti tam dobře uklízelo,
ale ten obchod dává jasně najevo, že tam o lidi jako my nemají zájem.“
A dodala: „Nic jiného bych ani nečekala.
Ten obchod a všechno kolem něj křičí, že jsme jiní. Nepasujeme tam.“
V jakémkoli luxusním butiku
potkáte lidi, kteří vypadají jak vystřižení z módního časopisu.
Maloobchody hledají pracovníky, jejichž vzhled bude prodávat.
Mohou ale požadavky na vzhled přerůst v rasovou diskriminaci?
Z té byla společnost Abercrombie & Fitch obviněna.
Devět žalujících tvrdí, že je propustili nebo naopak nepřijali,
protože nebyli dostatečně bílí.
Když už mi napsali směnu,
musela jsem chodit po zavírací době.
Byla jsem v soudním případu Abercrombie jednou z žalujících.
Hosty jsou dva žalující v tomto případu,
Anthony Ocampo a Jennifer Lu.
Jsem jedním z těch, kteří žalovali Abercrombie.
Chtěli jsme zastupovat lidi, kterým se přihodilo to samé,
dát jim hlas a zajistit, aby Abercrombie bylo pohnáno k odpovědnosti.
Americké neznamená jen bílé.
Můj kamarád, mexický Američan, pracoval pro MALDEF,
mexicko-americký právní a ochranný fond.
Dělal pro Toma Saenze,
ke kterému se donesly další zvěsti
o lidech diskriminovaných v Abercrombie.
V tomto případě jsem mohl jít do obchoďáku a ověřit si, co nám klient povídal.
Tak jsem to udělal.
Šel jsem do obchodu A&F
a prohlédl si lidi, kteří tam pracovali.
Pak jsem prošel chodbou
a vstoupil do podobných prodejen.
Ať už to bylo Old Navy,
Banana Republic nebo Gap.
Byl to do očí bijící rozdíl.
V ostatních obchodech
jsem viděl pracovníky, kteří vypadali jako kalifornská populace.
V obchodech pracovali převážně mladí lidé tmavé pleti.
V Abercrombie & Fitch
to byli téměř výhradně bílí prodavači.
Nemluvíme o jedinci, kterému byla odepřena práce,
jakkoli je to hrozné a nezákonné.
Řeč je o praktikách, které se dějí po celé zemi
ve stovkách obchodů. Týká se to tisíců studentů.
Bylo těžké najít lidi ochotné přidat se k žalobě, zčásti proto,
že v Abercrombie & Fitch nebylo možné najít
příliš mnoho zaměstnanců jiné barvy pleti.
Mladší sestra
mi psala zprávu. Ne, volala.
Tehdy jsme si vlastně moc nepsaly, bylo to drahé.
Ale volala a říkala mi:
„Všimla jsem si na internetu, že Abercrombie & Fitch
se soudí ohledně rasové diskriminace.
No a tebe rozhodně diskriminovali!
Zavolej tam.“
Povídám: „Nevím, jestli to, co se mi stalo, bylo dost diskriminující.“
Víte jak? Co když…
Pokud jim to řeknu, budou se tím zabývat?
Pořád jsem si opakovala,
že to nebylo tak zlé.
Když to srovnáte s něčím, jako je rasismus,
sexismus nebo homofobie…
Jenže zajít až tak daleko není třeba. Někdo vás hned nemusí nazvat…
Někdo z Abercrombie & Fitch mě nemusí označit za negra,
aby to bylo za hranou.
Jako 19letá Carla jsem si říkala: „No, nevím.“
Takový rasismus jsem ještě neviděl.
Vážně mě to naštvalo.
Byl jsem rozzuřený a neopustilo mě to.
Když jsem měl možnost účastnit se toho procesu, byl jsem pro.
Naskytla se příležitost vmést to Abercrombie do ksichtu,
naznačit jim, že jsou celoamerická značka,
která svou celoamerickou image udržuje tím,
že si najme bandu bělochů, zatímco lidi jiné pleti vyhodí.
Ptali jsme se na jejich zkušenost s prací v Abercrombie,
když se v Abercrombie ucházeli o práci.
Začala se objevovat témata spojená se silnou preferencí bělochů,
a to na úkor Afroameričanů, Hispánců, asijských Američanů
a ostatních, kteří neměli požadovaný vzhled.
BÝVALÁ VEDOUCÍ A&F
Už mě štvalo dostávat rozpis směn s proškrtanými jmény.
V podstatě tím lidem říkáte, že nevypadají dobře.
Nemůžu se lidem, kteří tam pracují, podívat do očí a říct,
zalhat jim: „Všechny směny jsou zabrané.“
Když šlo o to, že nejsou pohlední.
Jahan nám povídal o tom, co tvrdilo Abercrombie.
Že jsme nebyli rasově diskriminováni,
ale že jsme pro práci na place nevypadali dost dobře.
Byli jsme oškliví!
Bylo to legrační. Když jsme se společně sešli, pobavilo nás to.
Možná to bylo nápaditější než říkat:
„Tihle lidé byli rasově diskriminováni.“
Byl to normální výsměch.
Abercrombie bylo v hromadné žalobě obviněno z toho,
že upozaďovalo lidi jiné barvy pleti.
VIDEA ZE SKLADŮ OBCHODŮ
Abercrombie & Fitch obvinění popřelo, ale přistoupilo na urovnání.
Abercrombie vědělo, že má co skrývat,
takže jim hned nabídlo tučné vyrovnání.
Abercrombie & Fitch muselo zaplatit téměř 50 milionů dolarů…
a přislíbit jisté změny.
Abercrombie souhlasilo se sepsáním ujednání.
KROMĚ VYROVNÁNÍ ABERCROMBIE PODEPSALO UJEDNÁNÍ.
ZAVÁZALO SE KE ZMĚNĚ NÁBOROVÝCH A MARKETINGOVÝCH PRAKTIK.
ABERCROMBIE SE PO DOBU ŠESTI LET MUSELO HLÁSIT SOUDEM URČENÉMU DOZORU.
V PRŮBĚHU PLNĚNÍ KRITÉRIÍ NEBYLY UDĚLENY ŽÁDNÉ SANKCE.
Abercrombie muselo vytvořit pozici ředitele pro diverzitu.
Na jedné straně skvělá příležitost zvolit si společnost,
která vás opravdu potřebuje.
Zda vás chtějí, je jiná otázka.
Jedna náborová firma mě oslovila s pracovní nabídkou v Ohiu.
Šlo o značku A&F. Nevěděl jsem, co jsou zač.
Tak jsem šel na průzkum do obchoďáku.
Prošel jsem to, nakupoval a říkám si: „Je to jiné.“
BÝVALÝ ŘEDITEL A&F PRO DIVERZITU
Začal jsem zjišťovat co a jak,
vymýšlel, jak značku obnovit
z hlediska diverzity a inkluze, což jim do té doby chybělo.
Neexistovala taková kancelář, pozice ani pracovník.
Musel jsem vymyslet, jak to udělat. Řekl jsem si: „Modlil ses k Bohu.
Přál sis něco velkého. Říká ti, že se taková příležitost zřejmě naskýtá.“
Ptal jsem se, kdo bude můj nadřízený.
To pro mě byla velká neznámá.
Dozvěděl jsem se, že jím bude generální ředitel.
Ta práce měla mnohá úskalí.
Musel jsem se s nimi vypořádat.
Nejtěžší bylo přijít na to,
jak vytvořit značku, která nebude tak rozporuplná.
PTALI JSTE SE, TAK ODPOVÍDÁME.
NEDISKRIMINUJE VAŠE SPOLEČNOST LIDI NA ZÁKLADĚ JEJICH VZHLEDU?
Každý den přesvědčujeme lidi o našem smýšlení,
které zahrnuje rozmanitost.
- Dělej se mnou v New Yorku. - V Arizoně.
- Florida. - Belgie.
- Španělsko. - Hong Kong.
- Německo. - Británie.
Když někdo jako já nastupuje za takovýchto okolností, může mu připadat,
že to bude jistá forma „pokrytectví“.
Máte dvě možnosti. Buď něčeho takového nechcete být součástí a odmítnete.
Nebo se na to díváte jako na příležitost,
kdy dokážete pootevřít dveře lidem jako vy.
Nebo jiným, kterým se taková příležitost nemusela nutně naskytnout.
Byl jsem náborářem pár let, během nichž jsem
na tradičních černošských školách rozvíjel vztahy.
Jako člověk tmavší pleti, který vypadá jako běloch.
Oblečený do Abercrombie & Fitch. To se při práci na kolejích vyžadovalo.
Nejdřív na vás oprávněně házejí ošklivé pohledy.
Když jsem přišel,
asi tak 90 % osazenstva byli běloši.
Po pěti, šesti letech
vzrostl počet nebělochů na 53 %.
Když jsem přešla na pozici v oddělení diverzity a inkluze,
při první poradě s vedoucími obchodů
mi začali povídat o tom, co je požadováno v obchodech.
Jakýsi volný tok myšlenek o kráse,
kdo vypadá dobře a kdo ne, jestli má někdo nos takový nebo makový.
Říkám: „Neuvěřitelné, že se tu takhle bavíme o lidech
a pitváme jejich fyzické rysy.“
Bylo to součástí přijímacího pohovoru.
Jako: „Ty ne.“ Z toho jsem…
Nemohla jsem tomu uvěřit. Byla jsem v šoku.
Přestalo se používat „zástupci“.
Lidem v zázemí se začalo říkat „spojky“
a těm v obchodech na place pak „modelové“.
Šlo o to, nazývat maloobchodní zaměstnance s minimální mzdou „modely“,
aby Abercrombie prošlo to samé,
co modelingové agentuře.
Po soudním ujednání už to neformulovali, že by zaměstnanci museli být hezcí.
Myslím, že si dávali větší pozor, aby to explicitně nevyjádřili,
ale pojistili si to tím, že podle ujednání jim mohli říkat modelové.
Tím si to zajistili.
V tomto ohledu se nic nezměnilo.
Co když se na modela hlásil ošklivý člověk?
Šel na pohovor.
Prošel stejným přijímacím pohovorem jako všichni ostatní.
Takže měli stejně jako před ujednáním malou šanci, že je zaměstnají?
Jistě.
Jo.
Ujednání nepřispělo k tomu, aby vedení cokoliv změnilo.
Celá struktura managementu zůstala na svém místě.
V té době držel Jeffries téměř 10 % akcií.
Takže se nic nezměnilo.
Mnoho z těchto opatření přicházelo seshora.
Mezi Jeffriesem a Brucem Weberem
začalo docházet ke znepokojivému jednání.
BRUCE WEBER ČELÍ NÁSLEDUJÍCÍM OBVINĚNÍM.
NA NAŠI ŽÁDOST O KOMENTÁŘ NEREAGOVAL.
ZA PROTIPRÁVNÍ JEDNÁNÍ NEBYL OBVINĚN ANI SOUZEN.
Bruce Weber dokázal dobře využít své moci.
Byl nechvalně proslulý a nekonvenční.
O Bruceovi bylo dobře známo, že byl
na mladé kluky.
Pozval si vás k sobě a zkoušel to na vás.
Dali jste si
ruku na hruď
a on na ni přiložil svou ruku na znamení, ať jste v klidu.
Pak vás za tu ruku vzal, chtěl s ní sjíždět dolů a říkal:
„Řekni mi, kdy mám přestat.“
Ani jsem rukou nehnul.
Naléhal:
„Ne, jen ti sjedu s rukou níž a…“
A já: „Ne, to nemusíš. V pohodě.“
Jednomu klukovi Bruce zavolal
a pozval ho na večeři.
Říkal: „Stav se, připravuju večeři. Můžeš si pohrát se psy.“ A tak.
Když tam někdo šel, další den už se neukázal.
Můj třetí den a najednou zazvonil telefon.
Říkám si: „Vím, kdo volá.“
„Ahoj, Bobby. Posílám ti auto, dáme si spolu večeři.“
V tu chvíli váháte. Rozhoduje se, jestli vás pošlou domů.
Povídám: „Dneska to nestíhám.“
A on: „Musíš přijít. Tvé kariéře to jen prospěje.“
Opakuju: „Ne, fakt to nejde, Bruci, ale moc děkuju.“
Za minutu mi telefon zvoní znova.
Řekněme, že za necelé dvě minuty znova. Divím se: „Cože?“
Zvednu to a povídá mi: „Ahoj, Bobby.
Bohužel jsme tě vyřadili a máš tu připravenou letenku.
Sbal si věci, letíš už dneska večer.“
Vmžiku se mnou byl hotový.
Pak tu byl Michael Jeffries.
Zdálo se, že na focení chodí jen tak pro zábavu.
Ale i on byl očividně na mladé kluky.
Byl to podivín. Kdo ví, co to sakra…
Nevím, o co tomu chlapovi šlo.
Vypadalo to, že se neustále snažili ten proces nějak vylepšovat.
Jednou z novinek bylo pozvání do stanu,
který byl uzavřený.
A v něm Bruce Weber a Michael Jeffries.
Jednalo se o rozhovor,
při kterém zjišťovali, jestli máte dobrou povahu,
co jste zač a čím můžete přispět.
Když vedl Abercrombie, vždycky nabízel oblečení pro ženy a dívky,
ale to, co podle mě většina lidí viděla
a co na ně působilo,
byl ten obraz muže a mužská postava.
Podle mě si Mike ani neuvědomoval,
že byl ikonou i pro gaye.
Vědělo se nebo se předpokládalo, že je gay,
ovšem svůj soukromý život si bedlivě střežil.
Na začátku nultých let
Mike Jeffries stále tajil, že je gay.
Jeffries se oženil a měl syna.
Jeho žena byla většinou mimo dění.
Do společnosti se ale nakonec nějakým způsobem dostal
jeho životní partner Matthew Smith.
Uvnitř Mikea Jeffriese se zřejmě odehrávala spousta věcí,
o kterých vědělo jen velmi málo lidí.
Byl jak utržený ze řetězu. Jako vážně úplně mimo.
Bylo to, jako by měl řadu nepovedených plastických operací.
Chtěl vypadat mladě.
A za mladými se honil. Tak to chodí.
Mike mě fascinoval a stejně tak jeho společnost.
Mike byl divný, bizarní a zajímavý muž.
Zoufale jsem chtěl o jejich firmě psát,
dostat se do jejich ústředí. Říkali tomu kampus.
KAMPUS A&F NEJSNAZŠÍ CESTA, JAK NASTARTOVAT KARIÉRU
Pak mi jednoho dne zavolal redaktor časopisu The New York Times,
pro který jsem několik let psal.
Ptal se: „Chceš si napsat článek o Abercrombie & Fitch?“
Říkám: „Rozhodně, to bych rád. Jak jsi k tomu přišel?“
„Tak, že nás pozvali.“
Pořád mi je záhadou, proč Mike odmítl tolik nabídek,
když chtěli o jeho značce psát. Nakonec se to povedlo mně.
Mluvil o tom, že u nich žádnou slavnou hvězdu nenajdu.
Jenže svým způsobem byl hvězdou on. Činil veškerá rozhodnutí.
V kampusu měli vzorové obchody.
Viděl jsem ho,
jak obchází figuríny a posedle kontroluje, zda jim padnou džíny.
Procházet s ním obchodem
dokazovalo jeho velmi jasný, tradiční smysl
pro mužnost a ženskost.
Říkal věci jako: „Ať ten chlap jako chlap vypadá.
Tahle figurína nesmí vypadat jak mužatka.“
Přesně tak to řekl.
Procházel regály s dívčí nabídkou Abercrombie.
Popadl jedny manšestráky,
které mu připadaly příliš mužné.
Povídá: „Pro koho to kurva navrhujete?
Pro lesby na tříkolkách?“
Jazyk šel trochu nad rámec toho,
co nemělo být vyřčeno nahlas,
tedy že nenavrhujeme jen pro obyčejné muže a ženy, chlapce a děvčata.
Tvoříme pro sexy muže a sexy ženy,
pro sexy chlapce a sexy děvčata.
Tím sexy byl myšlen heterosexuál,
ne lesba.
O jeho psychologickou analýzu jsem měl opravdový zájem.
Chtěl jsem přijít na to,
co je ten chlap zač.
Tak jsem se ho vyptával na všechny ty kauzy, žaloby.
Začal se neuvěřitelně kroutit.
Nakonec ale řekl věci, které byly až moc upřímné.
Řekl: „Jestli se někoho straníme? Bezpochyby ano.
Ne každý může nosit naše oblečení.
Ani nechci, aby ho všichni nosili.“
Mluvil o tom, že cílí na cool mládež.
Znovu mluvil o tom svém mladém americkém oblíbenci.
Tak trochu fetišizoval vzor amerického chlapce.
Nebyl to jediný člověk z oblasti módy,
kdo tomuhle věřil,
ale byl jediný, kdo to řekl nahlas.
Dva dny po odjezdu z Ohia mi přišel e-mail s tím,
že ze své účasti na reportáži odstupují.
Takže žádný článek pro The New York Times Magazine.
Napsal jsem to pro server Salon.
Když ten článek vyšel, upoutal pozornost především
jako profil nepředvídatelného, velmi úspěšného módního ředitele.
Takže říct v roce 2006 zcela otevřeně: „Jsme značka, která není pro všechny,“
očividně nebylo mimo realitu toho, co byl někdo schopen říct.
Abercrombie činí jedinečným to,
že se za to neomlouvali.
Šli si opravdu za svým.
Najali jisté lidi.
Požadovali konkrétní vzhled. Reklamy měly jistý řád.
A nikoho nenapadlo,
že se kvůli diverzitě musí zasednout k jednacímu stolu,
aby všichni měli pocit, že jsou zastoupeni.
Zesílili svou vylučovací metodu.
Zdůraznili: „Jde o životní styl, který prodáváme.
Chceme, aby zaměstnanci obchodu vypadali jako modelové v našich reklamách.
Chceme, aby s námi byl takový životní styl spojován.
Co se týče vkusu a estetiky, nehodláme dělat kompromisy.“
Abercrombie jsem nenosil nejen proto,
že to bylo neuvěřitelně drahé,
ale ani jsem nemohl.
Byl jsem tlustý, gay a chudý kluk. Takový trojlístek vybízející k šikaně.
Jednou jsem byl vzhůru do noci a brouzdal po internetu.
Internet tehdy nebyl tak působivý.
Většinou samé zprávy. Narazil jsem na článek.
Byl o Mikeu Jeffriesovi. Neznal jsem ho.
Všiml jsem si jedné citace:
„Na každé škole se najdou oblíbenci, ale taky ti, kdo zas tak oblíbení nejsou.
Na rovinu říkáme, že cílíme na oblíbence.
Cílíme na atraktivní americkou mládež
se spoustou kamarádů.
Jsme vybíraví?
Rozhodně.“
Zjistil jsem, že to bylo sedm let staré.
Ten chlap to řekl před sedmi lety a nikdo s tím nic neudělal.
Protože měl velkou moc. A o to právě jde.
Nebyl jen ředitelem módní firmy.
Určoval, co je cool.
Tak jsem spustil petici žádající Abercrombie & Fitch o omluvu
a zařazení nadměrných velikostí do nabídky.
Nakonec jsem vytvořil tiskový seznam se 200 jmény
a tu zprávu rozeslal stovkám lidí.
A šel spát.
Z rozhovoru s ředitelem
firmy Abercrombie & Fitch Mikem Jeffriesem z roku 2006 se stal virál.
Pokud sháníte extra velkou dámskou halenku,
máte smůlu.
Ředitel módní firmy o vás nestojí.
Přehání to.
Překročil hranice už miliardkrát.
Přestaňte u nich nakupovat.
Doslova řekli „tlusté buchty“.
Objeví se to na Twitteru a hned je z toho virál.
Probíhá obrovská kampaň na sesazení Mikea Jeffriese.
Vrněl bys blahem, kdyby Kim Kardashian nacpala zadek do tvých hadrů.
Ten chlap je ošklivej. Starej hnusák.
Abercrombie & Fitch patří k tomu nejrasističtějšímu, co znám.
Jsou odporní úplně vším.
A jejich oblečení je předražené.
Bez ohledu na to, zda vaše trička sedí na tyhle kozy,
nebudu u vás nakupovat.
Tvrdí, že kdo se zaměří na všechny velikosti, má problémy.
A že abyste nadchli, musíte někoho naštvat.
To se na něj podívejme.
Proč pouhým pohledem hodnotíte, jak moc je kdo cool,
a berete jen dobře vypadající lidi? Co najímat dobré pracovníky?
Na demonstraci jsem zpovídal jednu z dívek.
Řekla: „Abercrombie má největší vliv na lidi mého věku.“
Dívky si myslely, že musí být neskutečně hubené.
Chlapci zase, že musí vypadat stejně jako ti svalovci,
se kterými se setkávají v obchodech a na reklamách.
Řekla mi, že pro ni a kamarády neexistuje značka,
která by měla větší vliv.
Na střední jsem trpěl anorexií,
takže jsem věděl, jak taková slova a rétorika
mohou negativně zasáhnout psychiku mladých lidí.
A na ty se soustředili, ne?
To byli jejich zákazníci.
Říkali mladým, že když nevypadají určitým způsobem,
pokud nejsou určitým typem člověka, tak do jejich oblečení nepatří.
Trvalo to dlouhé týdny a týdny,
kdy o tomhle lidi neustále mluvili.
V té době volali z Abercrombie & Fitch:
„Nechcete přijet do Ohia
a vypomoct nám? Pokusit se to nějak vyřešit?
Uvidíme, jestli se nějak dohodneme.“
Byl jsem tam já,
ředitel Národní asociace poruch příjmu potravy,
účastník kampaně Change.org
a další dva odborníci na poruchy příjmu potravy.
Mluvil jsem s nimi nejen o diskriminaci
na základě velikosti a proč je to špatně,
ale taky o tom, proč to bylo hloupé obchodní rozhodnutí.
Když 60 % vaší zákaznické základny nosí nadměrné velikosti,
proč je nezahrnout?
Pak se sešel tým,
usmívali se, rozradostnění, všichni běloši.
Až na jednoho.
Kromě ředitele pro diverzitu. To byl pochopitelně černoch.
„Cílíme na oblíbence.“
Jak jste to vnímal, když to Mike řekl?
Tohle tvrzení jsem odmítal.
Určitě dokážete odhadnout, jak jsem se cítil.
Vždyť…
Takže jsme zasedli k dlouhému jednacímu stolu.
Říkám: „Počkejte. Kde je Mike?
Kde je Mike Jeffries?“ Mike Jeffries se na tu schůzku nedostavil.
A tak jsem začal vytahovat hromady našich 2 000 stran petic.
Měl plnou krabici. „Co v tom máte?“
Začal jsem jim ty dokumenty dramaticky předkládat pod nos.
Fakt dramaticky.
Říkám k tomu:
„Každá ta hromada peticí
představuje tisíce lidí,
kteří jsou proti tomu, co děláte jako značka.“
Jejich ředitel pro diverzitu se zdál být uražený.
Vytáhl takovou knížečku.
Snažil se mi vysvětlit, jak je to vlastně neskutečně rozmanitá společnost,
a co všechno od jeho nástupu pro diverzitu ve svých obchodech udělali.
Podal mi tu knížku.
Podíval jsem se na ni a hodil ji zpátky.
„To nic nemění. Podívejte se kolem.
Jste tu jediný tmavé pleti.“
Čím výše jdete, tím víc se setkáváte se staršími a bílými.
Ti lidé nastoupili už v počátku.
Rozhodují,
kdo vypadá jako Abercrombie.
Jistě, dostávají se k vám čísla z obchodů,
ale jak to vypadá na úrovni zástupců ředitele?
A co lidé, kteří sedí ve správní radě?
Stává se to problémem celého systému,
otázkou, která je mnohem složitější.
Není to něco, co by se během jednoho roku
dalo napravit novým náborem.
Ve vyšším vedení zůstali bílí.
Požadavky v ujednání se týkaly především obchodů.
Obchody tvořily 90 % všech zaměstnanců.
Proto jsme se zaměřili především na ně.
Pro všechny lidi jiné barvy pleti to bylo neprůchozí.
Přijdete do kanceláře a vidíte novou várku regionálních manažerů.
Vyhlížíte lidi jiné pleti.
„Dobře, tak ne.“
Všem těm manažerům jiné barvy pleti, se kterými jsem za ta léta dělal
a vážil si jich, bych prokazoval medvědí službu, kdybych neřekl,
že to nebylo nerasistické.
„Nebylo to nerasistické!“
Myslím, že pravdu o tom, jak moc chtělo vedení něco změnit,
ukázalo až vypršení platnosti ujednání.
Na první pohled se rozhodně dost zlepšili.
Ale ani zdaleka se nepřiblížili k tomu, co slibovali.
A nic z toho nebylo závazné, což byl problém.
SOUD NESHLEDAL, ŽE ABERCROMBIE PORUŠILO SOUDNÍ UJEDNÁNÍ.
SOUDEM JMENOVANÝ DOZOR ALE ZJISTIL, ŽE ABERCROMBIE OPAKOVANĚ NEPLNÍ KRITÉRIA,
VČETNĚ NEDOSTATEČNÉHO ZASTOUPENÍ MENŠIN.
Po vypršení platnosti ujednání
se začalo objevovat to, čemu se říká „únava“.
Jo. Lidi toho měli dost.
Pak zaznamenáváte odpor.
„Vážně to musíme udělat?
Opravdu na to musíme dát tolik peněz?“
Takže,
byli jsme odhodlaní?
Nebo ne?
Umím si Toddovu práci představit.
Je to neuvěřitelně těžká pozice,
kterou neustále obsazujeme lidmi, co jsou na okraji zájmu.
A řekneme jim: „Fajn, vyřeš všechny problémy.“
Byl předurčen k neúspěchu, proto podle mě nakonec odešel.
Vždycky jsem si dával pozor, abych neventiloval svoje dojmy.
Když jsem odcházel,
vypadalo to tam jinak, než když jsem to přebíral.
A když nic jiného,
já to považuju za úspěch.
NETFLIX A POHODA? 2015
Tak jo.
Jmenuju se Samantha Elauf.
Narodila jsem se v Tulse v Oklahomě.
Zažádala jsem o práci v Abercrombie & Fitch.
Položili mi otázku,
která mi jako zástupkyni menšiny přišla směšná, ale co. Ptali se:
„Co pro tebe znamená diverzita?“
Říkám si: „V pohodě, určitě zapadnu.“
Na pohovor jsem si oblékla džíny,
pokud vím, něco bílého
a černý šátek, který tradičně nosíme.
Na konci mi řekla, že zavolá,
kdy mám přijít na školení.
Kamarádka se mě esemeskou ptala:
„Už volala ta manažerka? Kdy začíná školení?“
Řekla jsem, že ještě ne. Slíbila, že se jí zeptá.
Kdykoliv se manažerky zeptala, vykrucovala se.
Když se mnou skončila pohovor,
volala kvůli černému šátku oblastnímu manažerovi.
V té době se u nich nesměla nosit černá.
Řekl jí: „Na barvě nezáleží, prostě tady dělat nemůže.“
Nevěděla jsem, co si myslet. Něco takového se mi stalo prvně.
Brzy nato jsem byla u máminy kamarádky,
které jsem vyprávěla, co se stalo.
Poradila mi, abych se spojila
s Radou pro americko-islámské vztahy.
Tak jsem je kontaktovala a oni ten příběh zveřejnili.
Můj spis poslali Komisi pro pracovní záležitosti,
jestli by na jeho základě šlo podat žalobu.
A v tu chvíli se to vážně rozhýbalo.
Moje fotka byla všude,
lidi mi posílali vzkazy.
Tweetovali ty nejšílenější věci.
V jednom okamžiku jsem přestala číst komentáře.
Na každé pozitivní, povzbuzující slovo
jsem dostávala spousty nenávistných.
Přišlo i pár výhrůžek smrtí.
Převážně šlo o nenávist vůči mému náboženství,
že jsem si dovolila se zakrýt.
Zároveň chodily příspěvky od muslimů. Psali mi:
„Proč jsi chtěla dělat pro Abercrombie?“
Někdo taky psal, ať táhnu tam, odkud jsem přišla.
Směšné, narodila jsem se a vyrostla v Tulse v Oklahomě.
Kam mám táhnout?
Abercrombie nehodlalo změnit názor a trvalo na tom, že jednalo správně.
Právníci z Abercrombie
se to snažili přirovnat k baseballové čepici:
„Nenechali bychom zaměstnance nosit baseballovou čepici.“
Jenže mezi hidžábem a baseballovou čepicí je velký rozdíl.
Šla jsem k telefonu. Byly tam mraky zpráv.
Nejvyšší soud navrhl projednat 100 případů.
Můj byl jedním z nich.
To bylo dost výmluvné.
Zaprvé, že společnost dovolí, aby se případ dostal k Nejvyššímu soudu.
Velice neobvyklé.
Většina firem by spor chtěla urovnat dohodou,
protože by se báli publicity, ať už by vyhráli nebo prohráli.
Argumentovali tím, že kdyby mě přijali, poškodí tím značku,
což by jim obratem snížilo prodeje.
Na tom to stavěli, že by jim ublížil
můj nepředpisový vzhled.
Nejvyšší soud dnes tuto argumentaci poměrem osm ku jedné zamítl.
Soudci potvrdili, že Abercrombie & Fitch
porušilo Zákon o občanských právech z roku 1964.
Když to soudkyně Scaliová označí za diskriminaci, děláte něco špatně.
Osm z nich hlasovalo v můj prospěch, jeden byl proti.
A ten, co hlasoval v můj neprospěch, byl Afroameričan.
Tím neříkám, že jako Afroameričan
musí stát na mé straně, protože máme odlišnou rasu,
ale překvapilo mě to.
Do dneška lidi říkají: „Učili jsme se o tobě v dějepise.“
„Četl jsem o tobě.“
„Studuju práva a mluvili jsme o tobě.“
Člověk si ani neuvědomí, co způsobil.
Abercrombie & Fitch šlo až k Nejvyššímu soudu.
Diskriminace nebyla ojedinělým jevem.
Nešlo o jeden citát za sedm let.
Jednalo se o jejich značku a identitu.
Zapustili kořeny v diskriminaci na všech úrovních.
Abercrombie bylo v té době synonymem skandálu.
Nebylo to o oblečení,
ani že mají přehnaně velké logo, které vyšlo z módy.
Šlo o to, že se ta značka stávala problematickou.
Jak by řekl analytik,
všechno to odvádí pozornost od prodeje oblečení.
A&F QUARTERLY TLAK NA VÝNOSY
HLAS MIKEA JEFFRIESE
Druhé čtvrtletí bylo těžší, než jsme čekali.
S výsledky nejsme spokojeni.
Usilovně pracujeme na zlepšení trendu pro třetí čtvrtletí a další období.
Abercrombie se pod Mikem Jeffriesem stávalo bezvýznamným.
Jenže Mike Jeffries vydělával hodně peněz.
Mike byl pronásledován protesty akcionářů:
„Jak si můžeš vyplácet 40 miliónů dolarů ročně,
když se vaše akcie pohybují v úrovni spodních deseti procent?“
Podařilo se mi najít manuál,
jak se k Mikeu Jeffriesovi chovat ve firemním letadle.
Pravidla při létání.
Příručka pro tryskové letadlo Abercrombie & Fitch, 47 stran.
Nelze dostatečně zdůraznit, jak moc podrobné ty instrukce byly.
Pokud cestující jedí studené jídlo,
členové posádky nesmí jíst teplá jídla.
Pokyny, se kterými na veřejnosti nepřijdete do styku.
Když Michael nebo host o něco požádají,
odpovězte:
„Žádný problém.“
Používejte místo zaběhnutých frází jako „Jistě“ nebo „Chviličku“.
Pokud se přidržíme krátkého časového úseku,
jím provedené změny byly skvělé. Myslím, že nic z toho nebylo udržitelné.
Nepovažoval jsem to za dlouhodobou strategii.
Působilo to dojmem: „Zkusíme to dotáhnout, kam až to půjde,
a uvidíme.“
Nechcete, aby vaše značka vzplála na krátkou dobu,
protože takové značky vždy zanikají.
Abercrombie je v úzkých.
Ředitel Mike Jeffries to ale zřejmě neví.
Po roce 2000 se Abercrombie začalo výrazně měnit,
stejně jako se měnili zákazníci.
Pro mladistvé ztráceli lesk.
Nebyli cool.
Oblečení Abercrombie & Fitch bylo jako ohoz stavebního dělníka.
Jdete na stavbu, nazujete si holínky,
vrátíte se domů a holínky i všechno ostatní jde dolů.
Jdete do sprchy.
Na činnost, kterou máte v plánu, si vezmete něco jiného.
Takové bylo oblečení Abercrombie & Fitch.
Když někteří mladí dorostli, zjistili, že šikana je zlo,
a přestali chodit utrácet tam, kde se necítili dobře.
A tak Abercrombie & Fitch…
Část té aury zmizela právě proto,
že vylučování určitých skupin bylo klíčem k jejich úspěchu.
A samotné vylučování někoho přestalo být v kurzu.
Máme zprávy z oblasti maloobchodu.
Generální ředitel Abercrombie & Fitch odstupuje.
V neděli 7. prosince mluvil po telefonu s výkonnou radou
a v pondělí 8. prosince nepřišel do práce.
A nikdy se neukázal.
Mnoho lidí ho od té doby už nevidělo.
Lidi si zřejmě mysleli, že tam Mike bude napořád.
Tak tam sedíte a říkáte si:
„Jak dlouho se bude takové jednání tolerovat?
Tenhle druh vyjadřování, takový typ vedení?“
Přijde vám, že nikdy neodejde.
Takže když jsem se dozvěděla, že konečně odchází,
vykřikla jsem: „Panečku!
Konečně se ho zbavili.“
Všechno má svůj konec.
SOUČASNOST
Do skandálů byl zapleten i Les Wexner.
Jdu na schůzku. Děkuji.
Les Wexner oznámil, že jako generální ředitel L Brands končí.
Je pod drobnohledem pro své úzké vazby na Jeffreyho Epsteina,
odsouzeného sexuálního delikventa a zostuzeného finančníka.
Nejenže Jeffreyho Epsteina nechal spravovat svůj majetek,
ale zároveň ho pověřil vyhledáváním modelek pro Victoria's Secret.
Jeffrey Epstein se uměl donekonečna obklopovat opravdu sexy mladými ženami
především z toho důvodu, že si myslely,
že rozhoduje o jejich úspěchu či neúspěchu.
Šokující odhalení v The New York Times.
Bruce Weber je vinen za léta sexuálního zneužívání.
Bruce Webera samozřejmě zažalovaly spousty modelů.
Bruce mi řekl, že jsem strnulý, a začal s dechovým cvičením.
Tehdy jsem ztuhl.
Nevěděl jsem, jak reagovat.
Byla to děsivá a ponižující zkušenost.
BRUCE POPÍRÁ OBVINĚNÍ.
NY TIMES ŘEKL: „POUŽÍVÁM BĚŽNÁ DECHOVÁ CVIČENÍ.
PROFESIONÁLNĚ JSEM NAFOTIL TISÍCE NAHÝCH MODELŮ,
ALE NA ŽÁDNÉHO NEVHODNĚ NESAHAL.“
JEDNA ŽALOBA BYLA R. 2020 ZAMÍTNUTA.
V ROCE 2021 UROVNAL DVA SPORY ZA SEXUÁLNÍ NAPADENÍ.
BEZ PŘIZNÁNÍ, ČÁSTKA NENÍ ZNÁMA.
Z TÁBORA MODELŮ NEPŘIŠLY ŽÁDNÉ PODNĚTY,
KTERÉ BY UKAZOVALY NA SEXUÁLNÍ ZNEUŽÍVÁNÍ ZE STRANY MIKEA JEFFRIESE.
Ke změnám obvykle dochází ve chvíli, když ti, kdo vyjadřují obavy,
začnou poukazovat na veškeré kroky, kterými společnost přichází o peníze.
Pak dojde ke změně.
Změna strategie značky a její posunutí není vždy snadné.
Takže jsme cestou narazili na pár překážek.
Už nejsme ta samá společnost jako dřív.
Pročistili jsme sociální sítě a stejně tak minulost.
MIKE JEFFRIES OPUSTIL SPOLEČNOST V ROCE 2014.
MLUVČÍ NÁM SDĚLIL, ŽE ABERCROMBIE
„JE NYNÍ ZALOŽENO NA SOUNÁLEŽITOSTI, NE NA TOM, KDO ZAPADÁ.“
PODLE NICH ŘEDITELKA FRAN HOROWITZ
V OBCHODECH „ROZSVÍTILA A ZTLUMILA HUDBU“.
ZAMĚŘUJE SE NA „NASLOUCHÁNÍ ZÁKAZNÍKŮM“.
Mít zastoupení široké škály osob,
které jsou vaší značce nakloněny, tomu se říká chytré obchodování.
A na obchodování prostřednictvím diskriminace
a vylučování skupin něco chytrého je,
protože vždy se najdou lidi, kteří chtějí být cool.
Ale je fascinující vidět to množství značek,
které v dnešní době zdůrazňují, že cool může být úplně každý.
Co se týče rozmanitosti modelů, vydali se opačným směrem.
Abercrombie & Fitch oznámilo plán,
který nepočítá se zaměstnáváním lidí na základě přitažlivosti,
z čehož by měl mít první takto přijatý člověk určitě radost.
Jen škoda, že jsme se k tomu neodhodlali dřív.
Abercrombie & Fitch je spíše ilustrativní než výjimečné.
Nevynalezli zlo.
Ani třídní vrstvu.
Jen se na tom svezli.
Naopak to spíš představuje nejhorší prvky americké historie
z hlediska ceny, náborových praktik a těch fotek.
Přesně takhle si Ameriku nepředstavujeme.
Všichni si rádi myslíme, jak jsme pokročili,
že jsme zase o něco dál.
Nevím, co o nás vypovídá fakt, že to bylo tak dlouho populární.
Asi to,
že jsme chtěli být oblíbení.
Byli jsme tak trochu zaslepeni vlastní slávou.
Říkali jsme si: „Jsme skvělí. A tak úspěšní.“
Sociální sítě tehdy neexistovaly.
Lidí, kterým se nelíbilo, co děláme, a naprosto je to uráželo,
kteří se necítili být zastoupeni nebo součástí,
bylo pravděpodobně stejně jako dneska.
Jenže neměli prostředek, kterým by se ozvali.
Ten dneska mají, takže se možná nejedná o nějaké sociální prozření.
Prostě jsou jen víc slyšet a my tomu musíme věnovat pozornost.
Myslím, že v tom, co značky slibují, existují jistá omezení.
Když na to přijde, pořád se snaží něco prodat, ne?
Když se pokoušíte prodat tričko s výstřihem,
můžete zároveň prodávat diverzitu a inkluzi?
Doufám, že si společnosti uvědomují svou klíčovou roli ve formování kultury,
formování debat
a formování toho, jakých lidí si společnost váží.
Příběh Abercrombie je v podstatě nezvratným důkazem toho,
kde se před pouhými deseti lety…
naše kultura nacházela.
Byla to kultura, která nadšeně vítala
takřka kompletní vidění světa očima bílých anglosaských protestantů.
Kultura, která definovala krásu jako štíhlou, bílou a mladou,
přičemž velice ráda vylučovala určité skupiny lidí.
Takže jsme to už vyřešili?
Ne.
Překlad titulků: Michal Pokorny