NETFLIX UVÁDÍ
MOJE RODINA V BARVĚ
FERRARI A VENOSA MEZINÁRODNÍ ŠKOLA G. MARCONIHO
Tohle jsem já, Leone.
A tohle je můj otec, Simone.
Mohl z něj být antropolog,
ale ukončil univerzitní studia,
aby vedl restauraci v centru se skvělým jídlem.
Je zábavný, sportovně založený, sebevědomý a naučil mě spoustu věcí.
Nacpu ti to do krku, ano?
A tohle je Paolo, můj druhý táta.
Paolo je architekt s velkými ambicemi,
ale i on je na chvíli odložil, aby se mohl věnovat svému obchodu s nábytkem.
Ale každý den mě povzbuzuje, abych šel za svými sny.
Ale vraťme se zpátky do dob, když jsem ještě nebyl.
Paolo a Simone byli dva milenci, kteří spolu byli pět let
a chtěli si založit rodinu.
Zase?
Ale bohužel v Itálii rodina, jako ta jejich, nemá právo na adopci.
Vše se ale změnilo, když ji potkali.
Tohle je Tilly.
Simone ji poznal na Kalifornské univerzitě.
Když jí s Paolem řekli o své velké touze,
okamžitě jim nabídla pomoc.
A díky Tilly
jsem se narodil…
K radosti všech.
- Leone, úsměv! - Úsměv!
Moje dětství bylo stejné jako u mnoha jiných dětí
a zvláštnostem své rodiny jsem nevěnoval příliš pozornosti.
Když jsem vyrostl, společnost se rozdělila a lidé vyšli do ulic.
Jedni, aby hájili tradiční rodinu
a druzí, aby přiznali práva rodinám všech barev, jako byla ta naše.
Bylo mi 11, když konečně mohli vstoupit do registrovaného partnerství.
Pak i v očích zákona byli oficiálně pár.
Tímto prstenem si tě beru za partnera.
Prohlašuji vás za registrované partnery.
Ať žijí snoubenci!
Registrované partnerství byl samozřejmě velký úspěch,
ale dva lidé stejného pohlaví stále nemohli být uvedeni v rodném listě.
Buď máte plnou moc, nebo si jeden z rodičů musí přijít pro lékařskou zprávu.
Ale já jsem jeden z rodičů! Nevím, jak jinak…
V mém rodném listu jsem mohl mít jen jednoho rodiče.
Říkal jsem ti, ať přineseš plnou moc.
Paolo byl jediný na mém rodném listu.
Před pár měsíci jsme dostali skvělou zprávu.
Tady jsou!
Řekni nám, proč je pro nás dnes tak důležitý den.
No tak, Leo. Aspoň počkej, až se oblékneme.
No tak, tati. Řekni něco!
Je to absurdní, protože jsem s tvým otcem už patnáct let,
ale odteď budu konečně i v tvém rodném listě.
S trochou odvahy dnes starosta Fiumicina
souhlasil s přepisem amerického rodného listu,
v němž jsou jako mí rodiče uvedení Paolo i Simone.
SCHVÁLENO
Takže všechno je skvělé, ne?
Ještě ne.
Protože mě rodiče varovali, že rodný list může být zneplatněn.
Co si o tom myslíš? Je to dobré, ne?
Ano, je. Je to jen…
že je to možná trochu uspěchané.
Ne? Podívej na projekt Mirante a Fabbriho.
Má to hodinu.
Jo, to je nuda. O sociální struktuře mravenců.
Máme tu rodinu,
sociální problémy,
skutečný život.
Ano, já vím. Jen mi přijde,
že tomu něco chybí.
Chybí tomu pořádný zvrat.
Jako třeba?
Odhalení, kdo je tvůj skutečný otec.
Zase tohle. Oba jsou mí skuteční tátové.
Jak můžeš nevědět, kdo je tvůj biologický táta?
Muselo tě to napadnout tak milionkrát.
Kdo je ta holka?
Kdo, ta Francouzka?
Postav se do řady.
Je tu nová, bude se chtít pohybovat ve správných kruzích.
Jsme pro ni vzduch.
- Co jsem říkal? - Čemu se směješ?
Fajn, poslouchejte.
Nezapomeňte, že promítání vašich videí budou na konci roku.
Bude tam celá škola
a taky vaše rodiny.
Leone,
jak to jde s tvým videem o LGBT právech v Evropě?
Dobře, jo.
Dobře. Vyprávíme to prostřednictvím příběhu mé rodiny.
A bojím se, že je to příliš osobní.
Vaše generace
zveřejňuje každou sekundu svého života.
Myslím, že dobře víte, jak moc se soukromé stalo veřejným.
Vycházet z osobní zkušenosti
je ten správný způsob, jak probrat jakékoli téma.
Imigrace,
životní prostředí,
občanská práva, solidarita.
Všechno jsou to zajímavá témata.
Je to dobrá ukázka informovanosti.
Přeji vám hodně štěstí.
A prosím dejte do toho srdce, ano?
Dobře?
Na shledanou.
Výborně, Elo. To je ono, drž se při zemi.
Víme, že jsi právě objevil masturbaci,
ale nepřeháněj to!
Přinesl jsem ti trávu.
Výborně, Leone. Jen tak dál. Fajn.
Běž na to, Michelo.
No tak.
- Panebože! - Čemu se sakra směješ?
Děvčata nás zachrání.
Asi si nehoníš, co?
Honím. Ale aspoň jsem před hodinou nehulil špeka.
Musím otestovat kvalitu svého produktu.
Jasně!
No tak! To dáte, lidi!
Co to děláš?
Viděls toho novýho kluka? Jde mu to.
Dobře.
A zřejmě udělal dojem i na Francouzku.
Trochu energie, no tak!
Sexy, vysoký, udělaný, má nejhezčí holkou na škole
a vsadím se, že se neučí, a přesto má dobré známky.
Dnes večer bude u mě párty.
Dobře.
- A? - Zvu tě, lůzře.
Je to v deset.
Čekám hodně lidí.
Potřebujeme trávu.
Jasně, kolik jen chceš.
Dobře.
Já ti říkám, že na tu párty nejdu.
- No tak, Leone! - Nejdu.
- Pro mě. Udělej to pro mě. - Nikam nejdu.
No tak! Sakra. Co můžeš ztratit? Proč nechceš jít?
Dáme pár jointů, pár drinků.
- To je ono! - Fajn, ale jen proto, že mě o to prosíš.
- Jsi opravdovej kámoš. - Přestaň!
- Díky. - Jacopo!
Nezapomněl jsem na tebe!
Promiňte, trenére, bolí mě břicho. Potřebuju jít na záchod!
Leone!
Leone, večeře je hotová!
Už jdu!
Leone, poslyš.
Ta věc, co děláš s Jacopem do školy.
Opravdu musíš zveřejňovat celý náš soukromý život?
Nejsi pyšný?
Vychovali jsme aktivistu.
Ano, nebo oportunistu,
který zneužívá boje svých rodičů, aby měl ve škole dobré známky.
Pořád mi to připadá jako dobrá věc.
Jo, dobře.
Jen abys věděl,
nikdy nedám povolení k použití záběrů, na kterých nevypadám mladě a skvěle.
Tak to v tom videu nebudou žádné tvé záběry. Škoda!
Možná, že s trochou retuše můžeme dva nebo tři z nich zachránit.
Ty jsi takovej blbec.
To je Tilly!
- Ahoj, Tilly! - Hej! Ahoj!
- Jak se máš? - Jak se daří mé milé italské rodině?
- Dostali jste můj balíček? - Jo!
Je úžasný, ten tvůj dárek.
Páni!
Velmi krásné. Díky moc.
- Kde je malý? - Už nejsem malý. Ahoj, Dede!
Ciao, Leone.
- Jak se máš? - Fajn. Vy?
- Líbil se ti můj dárek? - Samozřejmě!
Ulovím tím krásné sny. Díky.
Chybíš nám, Tilly. Chybíš nám!
Je to naše vina. Tentokrát jsme na řadě my.
Ahoj, Leroyi. Jak se máš?
Ahoj, lidi.
Krásné výročí!
Jak se má tvá King Road Classic?
Miluju svou King motorku.
Skoro stejně jako svou královnu.
Měli bychom jít, jsme v obchodě a začíná tu být plno.
Ale pozor, tohle není váš poslední dárek k výročí.
Dvacet let spolu, co?
- Je to tak. - Líbáme vás!
Dvacet let!
To je super!
Díky.
No tak, Leone. Právě jsme přišli. Pojďme si to tu užít.
Co to sakra dělají?
- Kluci! - Dario!
Dario? Můžeš se přestat chovat jako pitomec?
Do prdele!
Zbláznili se?
Jdu si zapálit. Zatím.
To je jen pro tebe?
Ty jsi takový idiot.
Nech mě na pokoji.
Rád sahá na ostatní. Je to jeho koníček.
Sklapni!
Anno.
Dario.
Podívej se na to video.
Koukej.
Co piješ?
- Nechceš mi dělat společnost? - Já?
Jo.
Nesnáším večírky.
Vždycky jsou plné idiotů.
Proto je Dario má rád, vždy se najde někdo, s kým se může poprat.
Jo, tvůj přítel je tak trochu násil… rázný.
Můj přítel? Kdo, Dario?
Nechodíme spolu.
Vážně?
Vypadali jste…
- Takže on je… - Moje dvojče.
Tvoje dvojče.
Musím říct, že tvůj bratr tu zapadl docela dobře.
S těmi pitomci?
Ne.
Snaží se chovat jako alfa samec,
ale není jako oni.
Nejsme si vůbec podobní.
Jsem ráda tu v Itálii, ale jemu se stýská po té díře Lille.
- Bydleli jste v Lille? - Jo.
Lille je hezké město.
Ne, je to díra.
Je tam pořád zima a prší.
Ano, v Římě je tepleji.
Ano, je tepleji, ale v zimě…
Je rozhodně tepleji.
- Přesně. - A Řím je obrovský.
V Lille po nějaké době znáš všechny.
Dobře, ale není to jako v New Yorku.
Ne, ale je tu spousta různých lidí a…
Například jsem nikdy nepotkala nikoho se dvěma otci.
Viděla jsem, že točíš to školní video.
Skvělá písnička. Půjdeme?
- No tak. - Ne, budu se jen dívat.
LEONE: TATI SIMONE, PŘIJEĎ PRO NÁS CO NEJPOZDĚJI
LEONE: JEŠTĚ ASPOŇ DVĚ HODINY, JO?
Chutnalo vám to víno?
Doporučil jsem ho, protože já osobně miluji kombinaci
silného Cabernetu Sauvignon
a nádherného středozemního Bolgheri, díky kterému má tu…
Můžeme dostat dezertní menu?
- Ovšem. - Děkuji.
Michelo, dones dezertní menu k tomu stolu
a pak mi podej telefon.
Netuším, kde mám mobil. Musím zavolat synovi.
Jasně, přinesu ho.
Stárneš, co?
- Neumím tancovat. - No tak, uvolni se.
Riccardo.
POSLEDNÍ VOLÁNÍ - RICCARDO
Riccardo…
Riccardo. Nevím.
Snažím se ti už hodinu dovolat. Kde jsi?
Můžeš se stavit po zavíračce?
Nic! Neodpovídáš? Co se děje?
Jsi v restauraci nebo s tím svým podpantoflákem?
Bože.
Poslouchej, lásko. Začínám se o tebe bát.
Jestli se mi snažíš pomstít za tu noc, tak to si vypiješ.
Bože.
Ne, tak jsem to nemyslel. Ale zavolej mi, ano?
„Lásko“?
RICCARDO PŘÍCHOZÍ HOVOR
Ne, nepodělej to!
Ne!
RICCARDO SIMONE, ODPOVĚZ!
PROMIŇ, TEĎ NEMŮŽU. JSEM DOMA.
Nemůžu odpovědět…
DOMA? TAKŽE SE NEPOTKÁME?
Ne!
Dneska nemůžu.
DEJ MI PROSTOR. POTŘEBUJU ČAS!
JAK TO MYSLÍŠ?
„Možná to byl jen velký omyl.“
JSI NAŠTVANÝ?
TO SI UVĚDOMÍŠ PO DVOU LETECH?
PROSÍM, ZLATO. ŘEKNI MI, CO SE DĚJE!
Dva roky?
Dva roky.
Co sakra chceš?
Víš, Laviniiny kamarádky jsou hodné. To jsem nečekal.
Jo, všichni jsou namachrovaní.
Je tu… Jonathan.
Jonathan tvrdí, že je traper, ale slyšel jsem jeho písničku.
Jsem z ghetta, poseru tě, jsem sniper, zastřelím tě.
Je to o hovnu.
Ale všem se to líbí, takže je to v pohodě.
Co chceš?
Jsi můj nejlepší kámoš.
Vždy se s tebou budu o vše dělit. Budeme nej kámoši navždy.
Ano, ty můj taky.
Stačí už! Dost!
Táta tu je za 30 minut. Máš zarudlé oči, jsi zpocený.
Vyměnil jsem si věci s klukama.
- Podívej. - Co to sakra je?
Podle mého vědeckého názoru jde o vyváženou kombinaci extáze a speedu.
- Vrať jim to. - Ne! Zkus to, Leo!
Leo, nakopává to!
Já lítám!
- Vezmi si to. - Nechci.
- Dej si to do kapsy. - Brzy je tu táta. Chápeš?
- Tak to už nemáme čas! - Cože?
Udělejme to hned, Leo!
Co?
Vykoupat se, Leo!
Ne!
Vypadni!
Do toho.
Paolo.
Co tady děláš?
Simone mě podvádí.
Co mám teď dělat?
Je mi to líto.
On mě opustí. Já to vím. Opustí mě.
Poslouchej mě.
Víš, jak moc tě miluju.
A víš, že bych pro tebe udělala cokoli.
Ale Paolo, kdybych byla Simone,
opustila bych tě už dávno!
- Co to sakra říkáš? - Jo.
Od té doby, co se Leone narodil, se staráš
jen o dětskou výživu, plenky, pediatry, očkování.
A pak ještě domácí úkoly, tréninky, učitele.
- Ano. - Lekce angličtiny. Lekce čínštiny!
Kam zmizel váš vztah?
Kam zmizela erotika?
Erotika, po 20 letech manželství? Kam odešla? Já nevím!
Vytratila se. Je na dovolené.
Myslel jsem, že náš vztah je založený na jiných věcech.
- Na lásce. - Tak si promluvme o lásce.
Kdy naposledy ses mu podíval do očí?
Kdy ses ho naposledy zeptal, jak se má, co si myslí, jaké má obavy?
Máme tak málo času.
Musíš si najít čas, Paolo!
Ale mluvím z vlastní zkušenosti.
Carlo?
Carlo.
Ale Carlo, Carlo? Náš Carlo?
Carlo. Carlo, Carlo, ano.
Dvacet šest let.
Učitelka jógy.
Prsa pevná jako dvě zelená jablka na větvi.
Pružná jako figurína a zadek jako kámen.
- Ale Carlo, Carlo? - Ano, Carlo.
Chtěla jsem ho překvapit, že ho vyzvednu z lekce jógy
a našla jsem je v autě.
Byla v pozici, které se říká „přeblafnutí řidiče“.
Ta děvka!
Co jsem podle tebe měla dělat?
Co?
Nakopat mu prdel.
Zničit ho.
Ale ne.
Ne.
Odpustila jsem mu.
Uvědomila jsem si, že je to i moje vina.
A víš, co jsem udělala?
Co?
Navrhla jsem trojku.
- Cože? - Sex ve třech.
No, vím, co je trojka.
Ale vážně jsi…
Ne, neboj. Ta děvka to odmítla.
Chápeš, co tím chci říct?
Že jsem se nevzdala.
Bojovala jsem, abych ho získala zpátky.
A podařilo se mi to.
Mami, co to znamená „děvka“?
Kde jsi to slovo slyšela, zlato?
Řekla jsi ho.
No tak, do postele.
Zítra máš školu.
Dobrou noc, strýčku.
Dobrou noc, zlatíčko.
Té nic neuteče.
Pao.
Asi jsi neviděl můj telefon?
Ne.
Hádej, co to je.
- Co je to? - Hádej.
Ne?
Řekli, že máme změřit hustotu kapaliny.
Neřekli, ale jaké.
A má vysoký obsah delta-9-tetrahydrokanabinolu.
Čau, lidi.
Co to děláte?
Nic.
Je to bylinný odvar.
- Z těch bylinek? - Jo, z těch.
Už jste to zkusili?
Ne, ještě ne.
Co tak to zkusit dnes večer?
- Jo? - Ne, dneska nemůžu.
Rodiče slaví dvacáté výročí.
To je nádhera. Co zorganizovali?
Nic, klidná večeře doma, dort a trochu sektu.
Škoda.
Ale mohli byste přijít.
Nebude to jako včerejší párty, ale když vezmeš…
Leo, víš, jak moc miluju tvou rodinu, ale prosím, ušetři mě večeře s nimi.
- Omluv mě… - Pravda. Bude to nuda. Jsou staří.
Ne, ten nápad se mi líbí.
Ano?
Po včerejšku mám chuť strávit klidný večer.
A máma nebude jančit, protože budeme s tvými rodiči.
- Jsem zvaná, i když Jacopo nepřijde? - Ano, jistě.
- Tak jo. Pošli mi adresu. - Jo.
Leone.
Prodal jsem naše laboratorní cvičení za 60 eur.
Prodal jsem ho školníkovi.
Čemu se směješ?
Zkusil jsi to?
Ne.
Ona…
- Zkusila to? - Ne, taky to nezkusila.
Řeknu ti to pak.
- Zkusíme to později, co? - Jo.
Bude to trapné.
Budou tam naši a určitě se budou chovat jako bych byl malý.
Proč to řešíš? Připadalo ti nemožné si s ní promluvit,
teď přijde k tobě a ty si stěžuješ?
Miláčku!
Pan Paolo mi řekl, abych prostřela jen pro šest.
Ano, super, Marielo.
Paolovi rodiče tu nebudou,
Monica a Carlo nepřijdou s dětmi
a Leone přijde s kamarádkou.
- Díky, Marielo. - Není zač.
Buď silný, Paolo!
Jsi 52letý homosexuál,
zažil jsi toho v životě hodně.
I tuhle zradu přežiješ.
A dnešní večer.
Co to děláte, pane? Mluvíte se zrcadlem?
- Cože? - Všechno je připravené.
Pan Simone a Leone dokončují vaření.
Odcházím.
Krásné výročí, pane.
Ano, díky. Na shledanou.
Do toho.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Jsem Elisa Del Monte. Jsi Leone, že?
Ano, Ferrari.
- Čau, Anno. Dario. - Ahoj.
Bylo od vás tak milé pozvat Annu. Brzy odejdu,
ale ráda bych popřála rodičům k výročí.
Ano. Tati…
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Zdravím. - Paolo.
Elisa. Těší mě.
- Ahoj. Ty jsi Anna? - Ano.
- Těší mě. - To je Dario.
- Ahoj. - Ahoj, Dario.
- Máte krásný domov. - Díky.
Chtěla jsem vám poděkovat za pozvání a poblahopřát vám k tomuto milníku.
Anna mi řekla, že je to 15 let.
- Vlastně je to už 20. - Tak to vám opravdu gratuluji!
Jestli je tu tvoje žena, taky jí poblahopřeju.
Asi má teď moc práce. Nevadí, setkám se s ní někdy jindy.
- Zdravím. Vy musíte být Annina matka. - Ano.
- Zdravím. Těší mě. Simone. - Jsi šéfkuchař?
Ne. Jsem dobrý kuchař,
ale taky jsem Leonův druhý táta.
Opravdu.
Ano.
Vsadím se, že někdo zapomněl zmínit,
že dnes má výročí pár mužů?
Asi ano.
Vlastně ano. Ne. Ano…
Anno, měla jsi mi to říct. Vypadám teď hloupě.
Ne, to vůbec nevadí.
Samozřejmě, že ne. Není vůbec žádný problém. Jistěže ne.
Já jen, že jsem to nevěděla. Gratuluji!
Díky.
Jen jsem říkala…
- Paolovi. - Ano, mému muži.
- Přesně tak. - Jeho muži.
Přesně tak.
Opravdu musím vyrazit. Děkuji. Na shledanou.
- Na shledanou. - Nashle!
Sbohem.
- Leo. - Řekl jsem jí to.
Všichni ve škole to ví.
- Ano, o nic nejde. No tak. - Cože?
- Ahoj. - Ahoj.
- Simone. - Anna.
- Jako doma. - Díky.
Takže, Anno, nejsi z Říma?
- Ne, právě jsem se přistěhovala. - Je nová.
Letos nastoupila do mé školy.
Anno, promiň, že to říkám,
ale měla jsi mámu varovat, že jsme rodina se dvěma táty.
Proč? Je to třeba upřesnit?
Jen jsem chtěla vidět její výraz.
Moje matka se tváří jako moderní, otevřená a pokroková žena,
ale jediná rodina, které rozumí, je ta tradiční.
Samozřejmě.
Když řeknete, že je homofobní, odvětí, že není, protože má…
Spoustu gay kamarádů!
Přesně tak. Ale nikdy jsem je nepotkala.
Pravdou je,
že nesnese představu, že rodina jako je ta vaše,
může být šťastnější než její.
- Kdo je to? - To musí být Mariela.
Asi zase zapomněla kabelku.
Ne, půjdu tam.
Můžeš vyndat dort z ledničky?
Jasně.
Už jdu.
Co tady děláš, Riccardo? Zešílels?
Snažím se ti dovolat od včerejška. Proč to nezvedáš?
Protože jsem ztratil telefon.
Ztratil jsi ho.
Jestli mi chceš něco říct, řekni mi to do očí.
Nebo toho chci moc?
Nevím, co to do tebe vjelo, ale nemůžeš tu být!
Promluvíme si později. Musím se vrátit.
Kam? Na oslavu výročí?
- Ano, a? - Gratuluju. Jak milé.
Ví, že mě už dva roky šukáš?
Přestaneš už, sakra?
- Je tam můj syn, příbuzní. - No a co?
Ztiš se.
Simone! Kdo je to?
Je to něco pracovního. Hned přijdu!
Můžeš se uklidnit?
Co tě to napadlo přijít sem? Vypadni odsud!
Promiň. Aspoň měj odvahu říct mi to na rovinu.
Co ti mám říct?
Když si vzpomenu na všechny ty tvoje kecy,
že ho opustíš, že se ke mně nastěhuješ.
Věřil jsem ti jako idiot.
Nemůžu uvěřit, že mi tady děláš scénu před domem!
Nechci být s někým, kdo takhle reaguje jen proto, nezvedám telefon!
Potřebuješ pomoc s dortem?
Kdo to je?
Přiměl ho, aby sem přijel
na naše výročí.
Co to děláš? Chceš udělat scénu přede všemi?
Prosím, nech mě jít.
Už jsem byl dost trpělivý. Prosím, nech mě jít.
Uklidni se! Poslouchej mě!
Řeknu ti, co teď uděláme.
Vrátíme se tam, sedneme si a najíme se.
Pokusíme se ten večer nějak dotáhnout a pak v klidu s chladnou hlavou
to probereš se Simone. Co ty na to?
Rozvážně, jak to umíš jen ty.
Dobře?
Možná to není tak, jak si myslíš.
- Pravda. Přesně tak. Proč? - Proč?
- Lidé přehánějí, že? - Jasně.
To je pravda. Možná…
Ne.
Zabiju ho!
Chceš, aby to Leone zjistil takhle? Před kamarádkou?
A Carlo, který si myslí, že vaše manželství je fraška.
Je to fraška.
Fraška.
To se z toho stalo.
Vždyť v Římě je toho tolik k vidění.
Tati, Anna chtěla vidět nějaká pěkná místa v okolí Říma.
Chtěl jsem ji vzít do Guadagnola.
Co myslíš, tati? Guadagnolo?
- Jo. - Nádhera. Je to krásné místo.
- Vzpomínáš, Carlo? - Jo, pěkné.
- Tys nepočkal s rozkrojením dortu? - Ne.
Tak můžeme tam jet?
Ano.
Takže kdo nás poctil návštěvou?
Jeden dodavatel z restaurace.
Promiňte. Vím, že to nebylo vhod,
ale ztratil jsem mobil a nemohl se mi dovolat.
Dodavatel, jo? Jasně.
Je ten krém taky veganský?
Takže teď dodavatelé chodí přímo k nám domů, večer.
Říkal jsem, že se mi nemohl dovolat.
Samozřejmě! Dodavatelé nám přijdou nakopat koule
v podvečer našeho výročí!
To stačí.
A jako by to nestačilo,
dodavatelé líbají majitele domu na zahradě, co?
- Zešílels? - Řekni pravdu.
Co se děje?
Zeptej se svého otce.
Vážně ses líbal s dodavatelem?
Tati?
- Co to má znamenat? - Nic.
Je mi líto Anny, která musela být svědkem téhle hysterické scény.
- Myslím… - Nedělejte si starosti.
- A proč máš můj telefon? - Protože jsi ho tu zapomněl. Proto.
- Říkals, že jsi ho neviděl. - Viděl.
A viděl jsem všechny Riccardovy zprávy.
- Kdo je Riccardo? - Dodavatel!
Jestli se nepletu, tak je Simonovým dodavatelem už dva roky, že?
Ano, dva roky!
Tati?
Leone, všechno ti v klidu vysvětlím.
Jak jsi mohl?
Řekni mi, jak jsi mi to mohl udělat?
Věřil jsem ti.
Ne.
Kdybys mi věřil, nehrabal by ses mi v mobilu.
Jasně. Teď za to můžu já, že jsem tě nachytal!
Proč ses kurva rozhodl číst mé zprávy?
- Neměň téma! - Simone, Paolo, jsou tu děti.
- Teď se to nehodí. - Ne!
Promluvíme si o tom jindy. A také si promluvíme o…
našem rozvodu.
Ty parchante! Kam sakra jdeš?
Zničil jsem naše manželství.
Protože je to moje vina, odcházím. Jsi šťastný?
Jsem šťastný! Kdo je teď hysterický?
- Kdo je hysterický? - Tati.
Odcházím! Hele…
Kam jdeš? Jistě, běž pryč!
- Všechno jsem zničil. - Já…
Kdo je to?
- Zase ten dodavatel? - Carlo.
- Ne, já půjdu. - Ne.
- Leone. - Tati, nech mě jít.
- Nepleť se do toho. - Můžu projít?
Ne, jdu. Chci, aby šel sem!
Vy to nechápete!
- Krásné výročí! - Krásné výročí!
Ahoj.
Leone?
Tak to vysvětli!
Pěkně posranej večer, co?
Moji rodiče na sebe jen křičeli.
Pak se rozešli a všechno se zlepšilo.
Jedeme zítra pořád…
- Do Guadagnola? - Do Guadagnola. Jo?
- Jo. - Dobře.
Anno?
Vypadni! Běž do prdele!
Postarám se o Leona sám, jako vždycky!
V tom obleku ti to sluší.
Byla to první věc, co mi přišla pod ruku.
Je to Prada.
Vždycky jsem ti záviděla tvůj styl. Vytříbený, ale nikdy okázalý.
Promiň, Tilly.
Promiň, Leroyi.
Bylo to milé překvapení, ale…
Ne.
Jen jsme vás přišli pozdravit.
Teď už půjdeme.
Kam jdete?
Jedeme na Sicílii, navštívit vesnici, odkud pocházejí Leroyovi prarodiče.
Šest set kilometrů na motorce, je to dlouhá cesta.
Není to motorka, zlato. Je to Harley.
Není to sice Road King, ale bude to v pohodě.
Simone, fakt odcházíš?
Ano.
Lidi…
Nevím, co se stalo, ale…
Chci, abyste věděli, jak moc vás mám ráda.
Mám vás ráda, lidi.
My tebe taky, Tilly.
Jsi jako sestra.
Kdykoli jindy by bylo hezké strávit spolu nějaký čas, ale…
Už musím jít, Tilly. Odcházím.
Bravo!
Vypadni, běž. Běž do prdele!
A už se nikdy nevracej.
Kdo je to?
Můžu dál?
Ahoj, Dede.
„Dede“?
Pořád mi tak říkáš?
- Mám ti radši říkat „mami“? - Ale ne! „Dede“ je skvělé.
Jsi velmi kreativní.
To říkám svým dětem vždycky,
když mluvím o své italské rodině.
Viděla jsi to?
Tohle ještě nikdy nedělali?
Jasně.
Ale jen u normálních věcí. Tak daleko to nikdy nezašlo.
Nesuď je tak rychle, Leone.
Ne, jen jsem si nemyslel, že by se jim to mohlo stát.
Ani já ne.
To je pěkný zvrat
do mého videa o naší krásné rodině.
A co teď?
Existuje staré japonské umění zvané „Kincugi“.
Když rozbiješ drahocenný předmět, místo abys ho vyhodil,
s trochou tekutého zlata slepíš ty rozbité kousky dohromady.
Ty sváry tam stále jsou, ale předmět se stane vzácnějším.
Sváry jsou docela dobré.
Dělají člověka jedinečným.
Víš?
Myslím, že ano.
ODPUSŤ MI, JESTLI MŮŽEŠ… MILUJU TĚ!
Nasrat!
Ahoj.
Její vina. Byl jsem dávno hotový.
Slyšel jsem, že v Guadagnolu je skvělá stěna!
Máma mi dovolila jít, jen když půjde taky.
Jasně.
Je nebezpečné vyrazit někam se synem dvou hysterických gayů, co?
- Řekla jsi jí o včerejšku? - Ne.
Moje matka se musí soustředit na vlastní problémy.
A tvoje matka? Tilly?
Je to tvoje matka, že? Co říkala?
Ne, není to moje matka.
Je to moje nositelka, moje Dede.
Tak jí říkám. Je to dlouhý příběh.
Včera, když jsem vás sledovala,
vypadali jste jako pěkná rodina.
Škoda.
Snažila jsem se uhodnout, který z nich je tvůj biologický otec.
Ale nešlo mi to, máš něco z obou.
- Je to Simone nebo Paolo? - Já nevím.
- Jak to myslíš? - Nevíme.
Musíme o tom teď mluvit?
Jasně, že jo.
Víš, co je to koktejl, že?
Jsem synem takového koktejlu.
V podstatě mí rodiče vzali zkumavku a v ní smíchali své…
Sperma.
Ano, přesně to.
A dál nic.
Z té směsi spolu s vajíčkem dárkyně vzniklo embryo,
které skončilo v břiše Tilly a po devíti měsících jsem se narodil.
Rozuměla jsi tomu?
Myslím, že ano.
MŮŽEŠ MI DÁT JEŠTĚ JEDNU ŠANCI?
Nádhera, co?
Nakonec to stálo za to.
Skvělý.
A ta stěna je skvělá. Taky budete lézt?
- Tam nahoru? - Jo.
To vynechám.
A co ty, Leone?
Je to dost vysoko, co?
Přinesl jsem ti i vybavení. Jsem tu, kdyby bylo potřeba.
- Připravím cestu. - Natočím to.
- Nemusíš to dělat, jestli nechceš. - Ne.
Ne, já to dám.
Jsi si jistý?
Je dobrý, co?
Jo, je dobrý.
- Velmi. - Velmi.
Je to lehký. To dáš.
Lano.
Dobře, lezu.
Lez pomalu, Leone.
Hledej chyty pro ruce a nohy a lez pomalu.
Dobře.
Tamhle.
Polez.
- Tady ten. - Jak to jde?
Fajn.
- Dej ruku sem. - Tamhle.
- Tady? - Před kolenem.
Hledej chyt tamhle.
To je ono. Jde ti to.
Dobře.
Klid!
- Všechno v pořádku, Leo? - Jo.
Vrať se na skálu.
Prosím, buďte opatrní!
Do toho.
Tak pojď.
Pozor!
Jak je?
Dobrý? Do toho.
Dobře.
Ruku.
Výborně!
Vidíš? Dokázal jsi to. Vedl sis skvěle.
Jo. Nebýt tebe, pořád bych objímal tu skálu.
Ona to video nezveřejní, že ne?
Proč ne? Vypadal bys dobře.
Ukázal jsi, že máš odvahu.
Proč ne?
Kéž bych měl stejnou odvahu i na jiné věci.
Rád s tebou trávím čas.
Vážně. Je to…
Je vzácné potkat člověka, jako jsi ty.
A to mě nutí přemýšlet, protože…
konečně…
Jsi první gay, který se mi líbí. Nevím, co mám dělat.
Dario, nejsem gay.
- Jak to myslíš? - Nejsem gay.
Ale tvoji rodiče jsou, myslím…
- Moji rodiče. - Ne.
- Neuvěřitelný. - Tak jsem to nemyslel. Leone…
I Anna mi to řekla. Jak můžeš nebýt gay?
Moji rodiče jsou gayové!
Moji rodiče jsou gayové.
Já ne. Tví rodiče jsou hetero, a ty zjevně nejsi.
Není to nakažlivá nemoc, co můžeš chytit…
- Řekneš to někomu? - Ne.
- Necháš si to pro sebe? - Jo.
Tak dobře.
- Jsi v pořádku, Leone? - Tvůj bratr je čurák.
Promiň, pořád se s tím nevyrovnal.
Tys to věděla, ne?
Zorganizovali jste to, abys mě s ním dala dohromady?
Ne! Věděla jsem, že se mu líbíš, ale myslela jsem, že on tobě taky.
Proto tě tak zajímali moji rodiče.
Pořád tak milá a laskavá.
- Dokonce jsi chtěla jít ke mně. - Chtěla jsem mu pomoct.
Hele, celý život mi kvůli rodičům říkají, že jsem gay.
Moc mě mrzí, že jsem vás oba zklamal,
rád bych byl gay,
ale bohužel
nejsem.
Ty vážně nevíš, proč jsem sem dneska jel?
Protože se mi líbíš, Anno. Kvůli tobě.
Myslel jsem, že jsi jela kvůli mně.
Mýlil jsem se.
Omluv mě.
Ahoj, tati.
Ahoj, zlato. Jaký byl výlet?
Šlo to.
Jak se máš?
Jo, fajn.
Všiml jsem si, že jsi to tu předělal.
Ano, trochu jsem uklízel.
- Máš hlad? Nechceš něco k jídlu? - Ne.
- Promiň, co to děláš? - Trochu uklízím.
A vyhazuješ tátovo víno?
Myslíš otcovu honosnou sbírku? Jo.
Ale hodně pro něj znamenaly.
Znamenaly jen kvůli tomu sommelierskému kurzu?
A co je tohle?
Je mi to líto, tati.
Půjdu spát, jsem trochu unavený.
Promiň, ale takhle to nemělo být.
Choval jsem se blbě, přiznávám.
A je to tady.
Výborně!
Bravo.
Ale…
Nevěřím, že už se mnou nechceš být.
I učiteli chemie se můj odvar musel líbit.
Zjevně to vyzkoušel, protože mi dal jedničku.
Leone.
Jak dlouho mě hodláš ignorovat?
Chodíme do stejné školy, nezapomeň.
Leone, jdu domů.
- Dej mi pokoj! - Co mám udělat?
Mám si kleknout a prosit? Udělám to, jestli chceš.
- Myslíš si, že je to všechno vtip, že? - Nepřeháněj.
- Jak jsem mohla vědět… - Cože? Že nejsem gay?
- Promiň, moje chyba, měl jsem ti to říct. - Ne, Leone.
Stůj!
Myslím si, že ses mýlil.
V čem?
O tom, že se mi taky líbíš.
Tvůj táta je tady.
Ten sexy.
Probereme to pak.
Jo.
Hej!
Co tady děláš?
Chtěl jsem strávit nějaký čas se svým synem.
Nechceš si zajít na něco k jídlu? Pizzu?
Táta trpí a tobě je to jedno.
- Ani pro mě to není snadné. - Ale to ty jsi to způsobil, ne?
Měsíce jsem tajil poměr. Jsem nechutný. Jsem lhář. Já vím.
Ale nemyslím si, že to všechno byla moje vina.
Věci v životě nejsou nikdy černobílé.
Do tohoto bodu jsme se dostali společně.
Prostě někdy se věci nějak vyvinou
a člověk se ocitne v určité situaci a ani neví…
Neví?
Snažil jsem se, Leo.
Zkoušeli jsme to, ale nefungovalo to.
Cokoli jsem udělal, bylo špatně,
ale je to důsledek, ne příčina.
Rozumíš mi?
Já nevím.
Poslyš, povíš mi něco o Anně?
- Vypadá jako skvělá… - Vracíš se domů?
- Byl jsi na výletě? - Tati.
Vracíš se domů?
Já nevím. Teď ne.
Vždycky tu pro tebe budu.
Vždycky.
Mě se jen tak lehce nezbavíš.
Tak kde si dáme tu pizzu?
Možná někdy jindy, tati.
DOMENICO: MÁM PRO VÁS DŮLEŽITOU ZPRÁVU. SEJDEME SE ZÍTRA RÁNO V KANCELÁŘI
To jsme fakt potřebovali.
Je mi líto, že musím být poslem špatných zpráv,
ale kasační soud rozhodl proti dvojímu otcovství.
Cože?
Takže podle zákona už nejsme oba jeho rodiče?
A co teď?
Možná vás požádají, abyste se vrátili k předchozí dohodě.
Počkat, když jsem byl v rodném listě,
že jsem Leonův jediný rodič?
- Proč? - Ne tak docela.
Jelikož jste nikdy nechtěli vědět, kdo z vás je Leonův biologický otec,
mohli by vyžadovat další testy.
Bohužel by mohli požadovat test DNA.
Takže možná budeme nuceni test podstoupit, abychom zjistili, kdo je jeho otcem?
Je to možné. Upřímně řečeno, je to pravděpodobné.
Ne. To zni jako nacistické řešení! Měli bychom se vrátit k tomu, jak to bylo.
- To není na tobě! - Zákon říká něco jiného.
- To je zákon. - Zákon říká něco jiného.
„Předchozí dohoda“.
Podle italského práva má favor veritatis přednost před favor minoris.
- Co to sakra znamená? - Vysvětlím to.
V této zemi je určení rodičovství
výhradně potvrzeno genetickou vazbou na dítě.
- Výhradně? - Výhradně.
Výhradně. Jistě.
Já nevím, Domenico,
být donucen
podstoupit test DNA tímto způsobem může být traumatizující pro nás všechny.
Zvlášť pro Leoneho. Mám na mysli…
LEONE: JSEM TU… ALE KDE JSI TY?
Za tebou.
Neotvírej oči.
Proč?
Přineslas mi dárek?
Jo.
Tohle.
Líbí se ti?
Proč já?
Protože jsi byl milý.
Ano?
- Kdy? - Pořád.
I když jsi visel na té skále.
- Bože. Prosím, smaž to video. - Nemůžu.
Budu ho mít navždycky tady.
- Určitě? - Jo.
Takže později nebudeš…
Jsi si jistý?
Nejsem připravený na scénu.
Neboj. Paolo je na veletrhu a Leone v parku.
Nepotrvá to dlouho.
Co to udělal?
Všechno změnil.
Moc toho nemám. Bude to chvilka.
Vážně si bereš jen knihy?
Jo, zbytek je jeho.
Obchod, dům, restaurace,
to všechno je Paola.
Po všech těch letech mi nic nezbylo.
Jediná cenná věc, kterou mám, je moje sbírka vín.
Jsou ve vinotéce. Můžeš je sbalit? Vezmeme je do restaurace.
Jistě, jdu na to.
Tahle je moje.
Dal jsem mu ji před deseti lety!
- Ani ji neotevřel. - Nemůžu je najít.
Vydrž. Už jdu.
Říkal jsem ti, že jsou tady, ve vinotéce napravo.
Ne…
Ne!
- To není možné. - Ne!
- Vylil všechno tvoje víno? - Tomu nemůžu uvěřit! Ne!
Ne!
Dokonce i Sassicaiu! Ne!
Ty parchante!
Za tohle zaplatíš… Za to zaplatíš.
- Uklidni se. - Nesahej na mě!
Kde je?
Tady.
Máš rád Pradu?
Ty parchante!
Nech toho, Simone!
Nech mě!
Nesahej na mě.
Ještě jsem neskončil.
Kašli na to. Co to kurva děláš?
Nech to být.
Nestojí to za to, Simo.
Nestojí to za to.
Nech to být.
Je tam takový pytlíček.
Dobře.
Tyhle.
Má zásobu sedativ jako na psychiatrii.
To nechceš vědět.
Ne, ten je Leonův.
Chceš říct, že ho používá tvůj syn?
Takže to jsou Leonovy vlasy?
Jo.
Pokud budete muset dělat ten test, bylo by dobré znát výsledek předem.
- Že? - Leone na test nikdy nepůjde.
Na to zapomeň.
Ano, ale tady jsou vlasové cibulky. A v každé je uloženo DNA.
Chceš být zaskočen nepřipravený?
Postarám se o to.
Ne!
Co se stalo?
Podívej.
Podívej, čeho je schopný!
To udělal táta?
Přišel sem.
Rozstříhal mou Pradu na kusy!
Zbláznil se.
Možná to udělal, protože jsi vylil jeho víno, tati.
A co udělal on?
Spláchnul naši rodinu do záchodu!
Nikdy za to nemůže jen jeden člověk, tati.
Byl to on.
To on tě krmí těmi nesmysly. Řekni mi pravdu.
Samozřejmě. Byl za tebou ve škole. Viděl jsi ho.
Poslouchej! Už s ním nikdy nesmíš mluvit, rozumíš?
Už se s ním nesmíš vídat! Nikdy!
Nepřijde ti, že to trochu přeháníš, tati?
Přeháním. Já?
- Na čí straně jsi? - Nejsem na ničí straně, tati.
Fajn! Chceš žít s ním?
No tak, jdi s ním bydlet! Do toho!
- Opusť mě taky! - S tebou se nedá mluvit!
Vždycky to tak bylo.
Ty mě neposloucháš, tati!
Poslouchej, dělejte si, co chcete.
Ale mě z toho vynechte, ano?
- Haló? - Haló, Domenico?
Musíme mu nakopat zadek.
Musíme z něj sedřít kůži.
Paolo, nebuď takový.
Ne, ty to nechápeš.
Tohle je válka.
To ti udělala ona?
No tak.
To se mi nikdy nestane.
Závidím ti.
Ne, díky.
Co se tak tváříš?
Moji rodiče, Ja.
Nikdy jsem je takhle neviděl. Jsou zlomyslní.
Proč je nenatočíš?
To je ten zvrat, co potřebujeme. Je to perfektní!
- O čem to sakra mluvíš? - Budeme mít skvělý projekt.
Poslyš, Ja. Už nebudeme dělat ten dokument, jasný?
- Kdo to rozhodl? - Moje rodina, moje rozhodnutí.
Je to i můj ročníkový projekt.
Pracujeme na tom spolu od začátku.
Víš, jak moc jsem se nadřel. To nemůžeš, Leone.
Leone?
Jsou to zmrdi. Nechci s nimi mít nic společného. Chápeš?
Dej to i do filmu. Jestli to chceš říct, řekni to.
„Jsou to zmrdi.“
- Začneme šťastnou scénou a pak… - Jdi do prdele, Ja!
To se stane každému, Leone.
Vítej ve skutečném světě.
A nebyl to smysl toho všeho?
Tvoje rodina je na hovno, jako ta moje.
Jako všech ostatních.
Naser si.
…kolik bychom ušetřili?
Ne, Ale, prosím. Přestaň žertovat.
Potřebujeme mikrovlnku.
Raději se vzdám pracovní desky z kararského mramoru.
- Kolik stojí ta mozaika? - Co myslíte?
- Myslím, že moc. - Rozbiju ti hubu, ty zasranej zmrde!
Teď mě poslouchej.
- Pojď sem, kreténe! - Ta mozaika není špatný nápad.
Kde kurva je?
Pojď sem dolů!
Půjdu se podívat, jestli ji máme ve slevě.
Hned se vrátím.
Co tady děláš?
Kam to kurva jdeš?
Co to kurva děláš, Paolo? Co to kurva znamená?
- Ty tu restauraci neprodáš. - Jestli se nemýlím, patří mi.
Tak super. Měli jsme dohodu!
Provozoval jsem tvůj podnik a přispíval na rodinné výdaje!
Jasně, také jsme měli dohodu, které se říká „manželství“.
Ale ta dohoda už bohužel neplatí, že?
Co to kurva děláš? Nedotýkej se mě!
Odvoláš ten prodej, hned teď!
- Jo? - Jo.
Takže mi teď vyhrožuješ? Moment. Promiň. Můžeš.
- Panebože, ty jsi ale šašek. - Teď mluv. Do toho!
Vzdal jsem se doktorátu, protože jsem potřeboval práci,
abych pomohl zajistit rodinu!
- To tys mě o to požádal! - A co já?
Mohl jsem se stát skvělým architektem,
ale místo toho prodávám posraný kuchyně!
Teď jsi volný. Běž.
Nech nás s Leonem na pokoji.
Běž, jsi volný!
Leona z toho vynech!
Pomoc! Vyhrožuje mi. Pomoc!
Nepokoušej se ho poštvat proti mně, protože pak za sebe neručím.
Nesahej na mě. Zavolám policii.
- Fakt? - Jasný?
- Přestaneš s tím? - S čím?
Přestaneš se chovat, jako by Leone byl jen tvůj syn!
Leone je jen můj syn!
Je to tak zřejmé. Je mi podobný.
Paolo.
Paolo, ta fyzická podoba je blud,
který existuje jen v tvé choré hlavě!
Leone miluje hudbu,
historii, hory, zvířata, stejně jako já.
Jistě, zvířata přímo žereš. Jo…
Obzvlášť, když jsou na grilu.
Požádám právníka o svěření Leona do péče.
Ty pomýlený ubožáku.
Vážně?
Žádný rozumný soudce by ti nesvěřil ani psa, natož dítě.
Leone je můj syn.
- Chceš se vsadit? - Tak se vsadíme.
Brzy to stejně zjistíme.
Cože, proč? Proč bychom…
Protože…
Protože proto.
Udělal sis ten test DNA, co?
Ano. No a co?
Buď opatrný, Paolo.
Po 20 letech pořád nevíš, čeho jsem schopný.
Vyhrožuj mi, jak chceš! Mám vše nahrané.
Jen do toho, vyhrožuj mi!
Všechno jsem si nahrál!
Kurva. Nespustilo se to. Do prdele!
Kurva! Ta mozaika není ve slevě.
Co je to za obchod, co nemá zlevněnou mozaiku?
Takže, já a ty…
Co?
No, chci říct, jsme spolu?
- Ano, jsme spolu ve stejné místnosti. - No tak. Vážně.
Já nevím. To mi řekni ty.
No, to bych rád.
- Takže? - No a?
Takže?
Chceš být moje holka?
- Je to ano? - Ano.
Ano.
- Můj gay kluk! - Ale no tak. Už zase!
No tak, nezlob se.
- Slíbila jsi, že ho zamkneš v pokoji. - Je ve svém pokoji.
A je zamčený?
Ale musel tě to aspoň jednou napadnout.
Každý to tak má.
Já jsem si třeba myslela, že jsem zamilovaná do kamarádky.
Ale pak jsme se políbily
a začaly se smát.
Co ty?
- Nic? - Já…
Přemýšlel jsem o tom, napadlo mě to…
Dokonce jsem se ptal rodičů.
A jejich odpověď byla:
„Leone, kdybys byl gay, tak by ses nás teď neptal.“
Pokud jde o mě, můžeš být, kým chceš. Hlavně, že se ti líbím já.
Jseš si jistá, že se tvá máma nevrátí?
Ano, naprosto jistá.
Tak jo.
Napiš svým rodičům. Řekni jim, že tu strávíš noc.
- Dobře? - Dobře.
- Je to tvé poprvé? - Pro mě?
Jo. A pro tebe?
Ne.
Ale s tebou to bude jiné.
Aj. Ne, pojď dál.
Jsem hotový. Obleču se u sebe v pokoji. Pojď dál.
Leone, promiň.
Jo, chtěl jsem se ti omluvit za to,
jak jsem se choval.
Promiň. Choval jsem se jako kretén.
Bylo to něco, co jsem nikdy nedokázal nikomu přiznat, ani sobě.
Z nějakého důvodu jsem to dokázal říct tobě.
A teď se cítím tak
svobodněji, lehčeji.
Jestli chceš, můžeme být přátelé. Já…
Když mě naučíš lézt jako ty, možná…
Dobře, naučím tě lézt jako já. Pojď sem.
Já vím…
- Dario! - Mami!
- Otevři. - Dario, otevři!
- Kdo ví, co si teď bude myslet. - Dario!
- Co se děje, mami? - Co se to v tomto domě děje?
Co tam s ním Dario dělá? A proč jsi polonahá?
Otevři!
- Mám vyjít a říct: „Čau mami, jsem gay!“ - Ne, to nemůžeš říct.
Bude to vypadat, že jsme spolu něco měli. To nejde.
Vylezu ven oknem a ty si pak dělej, co chceš.
Dario, otevři ty dveře!
Mami.
Ano, pochopila jsi to správně. Jsem gay.
A díky Leonovi
se mi podařilo se podívat pravdě do očí a pochopit, kdo jsem.
- Mami, jsem gay. - Řekni to celé.
Hele, „celé“, je mi jedno, co ty a tví rodiče děláte doma.
- Co s tím mají společného mí rodiče? - U nás jsme normální , jasný?
Jak normální, mami?
- Co tu není normální? - To už to slovo nemůžu říct?
Ne, nemůžeš!
Smím ještě chtít pro své děti to nejlepší?
Normální? Jako táta, co šuká holku jen o něco starší než já?
Nebo ty, co hledáš ptáky online?
Neopovažuj se!
Co ty víš? Jsi ještě dítě. Všichni jste děti!
Ty jdi do svého pokoje. Ty vypadni, prosím.
- Dej mému synovi pokoj! - Ne, zůstane.
Dario, miláčku.
Víš, že se mnou můžeš mluvit o čemkoli.
Ujišťuji tě, že ve tvém věku je normální být zmatený.
Musíš se jen vyhnout špatným zkušenostem. Jasný?
Tohle je zkušenost, co chci zažít. Přestaň.
Takže?
- Včera večer, jste ty a on… - Ne.
Mami, jsi směšná. Jako obvykle jsi nic nepochopila.
Madam, vlastně jsem zamilovaný do vaší dcery.
Takže ty, Dario, Leone…
stačí. Jděte do školy.
Vypadněte, všichni! Raz, dva, tři. Vypadni odsud! Běžte.
Dobrá práce.
Právě to přišlo.
Dám tam tuhle. A je to.
Kolik vás tu je?
Zpráva.
Kdo je to?
Ahoj.
Neruším tě?
Ne, jen jsem tě nečekal.
Pojď dál.
Tohle je pro tebe.
Pro mě?
Není to Prada.
To si teď nemůžu dovolit.
Ale je to něco podobného. Skoro…
Skoro identické.
Ano, vidím. „Frada“.
Díky.
Díky, Paolo. opravdu.
Opravdu si vážím tvého gesta.
Jasně.
Upřímně jsem nečekal,
že mi tu restauraci dáš prakticky za nic.
Hele, udělal jsem to jen pro Leona.
Ano, jistě. Pro Leona.
Protože to, o co nám…
vlastně oběma jde, je blaho…
našeho syna.
Proč se to stydíš říct?
Našeho syna, ano.
Byli jsme u toho, když se narodil.
Když vyrůstal, když dělal první kroky.
- Když se učil jezdit na kole. - A padal.
- Někdo mu chtěl sundat pomocná kolečka. - Už bylo na čase.
- Byl dost velký. - Nebyly mu ani čtyři!
Promiň.
Ne, ty promiň.
Důležité je, že jsme tu pro něj byli ve všech těžkých chvílích.
Ano, byli jsme tu ve všech důležitých chvílích.
Jo.
A hlavně jsme mu dokázali vštěpit hodnoty, co?
Vychovali jsme z něj
zodpovědného, samostatného
a soucitného člověka.
Ano.
- Asi ano. - Na to můžeme být hrdí.
Dobře, poslouchej.
Promiň, Simone, ale…
když nám na DNA nezáleželo předtím, proč by nám na tom mělo záležet teď?
Že?
Přesně to si myslím.
Vážně?
Paolo, abych byl upřímný. Já…
Co se stalo, stalo se. Je to minulost.
Myslím, že je čas se posunout a udělat to zodpovědně, ne?
A s úctou.
Páni.
Dohodli jsme se.
Před chvílí jsem byl…
v jeho pokoji.
A Leone má v podstatě všechny své věci, celý svůj svět tady.
Říkal jsem si, že by bylo fajn, kdyby se cítil jako doma…
jak u tebe, tak u mě.
U mě, Paolo?
Ano, u mě.
U tebe.
U mě, u tebe.
U mě…
Musím uznat, že jsi skvělý muž, Paolo.
Ale nevím, jak budu reagovat, až ho uvidím odsud odcházet.
Proč? Protože za mnou jednou týdně přijde?
To bude všechno.
Nezahrávej si se mnou.
Jak to myslíš?
Simone, můžeme si myslet, co chceme, dobře?
Možná v budoucnu můžeme být i přátelé.
Ale z právního hlediska musí
Leone žít s tebou.
Se mnou?
S tebou!
S…
Nezačínej zase. Jsi jeho biologický otec.
Já? Ne, ty jsi, Paolo!
Přestaň! Dobře víš, že jsi to ty.
Paolo, nedělej si z toho srandu.
- Přestaň s tím, prosím. - Já? Srandu?
- O tom bych nikdy nežertoval! - Jsi šašek.
- Tak čti. - Ty čti.
Co to má sakra znamenat?
Chci říct…
Dohromady, já ani ty nemáme ani 0,1 % Leonovy DNA.
Proboha!
Dobrý Bože. Jsme dva cizí lidé.
Jsme pro našeho syna dva cizí lidé!
Co to sakra znamená? Co je to za papíry?
Co to má znamenat?
- To má být nějaký vtip? - Paolo.
Co to má kurva znamenat?
Leone je tady.
- Čaute. - Ahoj, Leone.
Co tu děláte, takhle spolu?
Co se děje?
Posaď se, Leo. Musíme si promluvit.
Musíme ti něco vysvětlit.
Stalo se něco,
co jsme opravdu nečekali.
Ne.
Je tam moje jméno.
Ano, je tam tvoje jméno. Ano.
Jsou to ty testy?
Ano, jsou to testy. Ano.
Testy na co?
- Na… - Na…
Na…
DNA?
Ano, DNA.
Udělali jste test DNA?
- Ano. - Aniž byste se mě zeptali?
Jak jste to udělali?
Miláčku, bydlíš tady. Všude jsou stopy.
- Sklenice. Žvýkačka. - Vlasy na hřebenu.
Nemůžu tomu uvěřit.
Leone, počkej. Vím, že to může znít, jako bychom to udělali bezdůvodně.
Ale udělali jsme to pro tvé dobro.
Všechny ty kecy, kterými mě krmíte celý život!
„Na krvi a DNA nezáleží.
Naši rodinu pojí láska a upřímnost.“
Byly to všechno kecy!
Leone, možná jsme se mýlili.
Ale musíš chápat, že jsme museli zjistit, jak tě ochránit podle italských zákonů.
Tak jste usoudili, že nejlepší bude vzít mou DNA
a poslat ji do laboratoře, aniž byste se mě zeptali?
Gratuluju!
A kdo vyhrál? Kdo je můj otec? Kdo je vítěz?
No…
to je otázka, kterou musíme vyřešit velmi klidně.
Paolo má pravdu.
Je to velmi choulostivá záležitost.
Mně to tak složité nepřipadá! Buď ty, nebo ty!
Takže?
Ani já, ani Paolo.
Podle DNA nejsme tvoji rodiče.
Co to sakra říkáte?
Leone, poslouchej.
My se taky tomu všemu snažíme přijít na kloub.
Zavolali jsme Tilly, je na cestě.
Ano, tvoje Dede nám dluží vysvětlení.
Leone, promluvme si o tom v klidu.
- V klidu. - V klidu, tati?
- Ano. - V klidu.
Hlavně klid. No tak.
Vy jste se oba zbláznili.
Jste šílení.
- Leo, kam jdeš? - Počkej, Paolo.
Do hajzlu se vším.
Viděl jsi Jacopa? Alespoň se snaží.
Byl dobrý.
Dobře ty, Ja.
Rozhodl jsem se začít nový život.
Hele, sestra mi říkala, že jí neodpovídáš na zprávy.
Řekl jsem jí, že jsi tady.
Snad jsem ti nezpůsobil žádné problémy.
- Tak zatím. Dobře ty. - Jo.
- Hned jsem u tebe. - Ahoj.
Co se děje, Leo?
- Všechno v pohodě? - Jo.
Běž,
za chvilku vás doženu.
Dobře.
Ale přijď, jo?
- Leone! - Leze bez lana!
- Co to děláš? - Leone!
Co to sakra děláš?
Leone! Hej!
- Co budeme dělat? - Dones rohože!
- Bude to stačit? - Vezmi i ty modré!
Dej je nahoru.
Proč jsi lezl nahoru?
- Počkej, chci lézt dál. - Ne!
- Pojď dolů! - Ne, dolů! Leone!
- Pojď dolů! - Kam sakra lezeš? Dolů!
Musíš slézt dolů, ne pokračovat dál!
Leone, prosím!
Slez dolů!
Leone!
- Dostaneme z tebe infarkt! - Podívej se na nás!
Pojď hned dolů.
Leone, podívej se na mě. Pojď dolů!
Leone?
Pojď dolů, pomalu.
Pomalu!
Leone, nemáš lano. Prosím! Jestli spadneš, ublížíš si.
Dobře, jdu dolů.
Jak se dostane dolů?
Drž se modrých chytů, těch velkých.
Ty jsou dobrý. Použij je.
- Chyty? - Bílé a modré.
Ten je žlutý! Je žlutý. Bílé a modré!
- Bílé a modré. - Klid, Leo.
- Nespěchej. - Pomalu, Leone. Opatrně.
- Pojď dolů. - Opatrně, Leone.
Leone, pomalu!
Leone!
Jak se máš, lásko?
Co se stalo? Proč jsi to udělal?
Já…
myslím, že…
jsem se potřeboval nadechnout.
Leone, byl jsi na tripu.
To nemůžeš dělat sám!
Jsi pořád stejný, Ja.
A teď se cítím provinile, protože jsem ti je dal.
Nebyla to tvoje vina, Ja. Udělal jsem to sám.
Vlastně…
- Nevstávej. - Co to děláš?
Nikdy jsem ti to neřekl,
ale mám tě rád, kamaráde.
Konečně, co?
Pojď sem. Obejmi mě.
- Opatrně, co? - Opatrně.
- Zavolali jsme tvým rodičům. - Ale kurva proč, Ja?
No, museli jsme, promiň.
Jsem v pohodě.
Ano, vypadáš skvěle.
Leone. Můj syn se jmenuje Leone. Kolik tu máte Leonů?
- Rozumím. - Leone Ferrari.
Říkali, že je tady.
- Vy jste jeho matka? - Ne, teta.
- Ale tu je otec. - Já jsem otec.
- Kde je? - Leone Ferrari. Pokoj 103, první patro.
Pokoj 103, první patro. Jdeme.
- Kde je první patro? - Tudy.
Leone, zlato. Jsi ještě naživu?
Jak se máš?
Jsi v pořádku?
- Ano. - Cos to udělal?
- Ahoj, teto. - Co jsi to udělal, zlato?
- Spadl jsem. - Jak spadl?
Má jen pár modřin.
Všechno vypadalo dobře na CT, takže…
Ano, doktor říkal, že může zítra jít domů.
Ne. Chci jít domů už dnes večer.
Ale co se stalo?
Nic, tati. Lezl jsem na stěně.
Na stěně?
Bez jištění.
Promiň, tati.
Podělal jsem to.
V poslední době jsem to všichni podělali.
Promiň, zlatíčko.
Všechno je v pořádku.
Dobře? Všechno je v pořádku.
Bože, já asi omdlím.
Podejte mi židli.
- Půjdeme? - Tohle mi vzalo 40 let života!
- Vyrazíme. - Ano, postaráme se o to tady. Díky.
- Můžete jít spát. - Čau.
Díky. Dobrou noc.
- Kdybyste něco… - Zavoláme. Díky moc.
Ahoj, Leone.
POHOTOVOST
Dobrý večer. Leone Ferrari. Nedávno ho přijali.
Kde je?
- Kdo jste? - Jeho otec.
Ne, jeho otec už je tady.
Jsem jeho druhý otec! Můžete mi říct, kde je?
Náhradní rodina.
- Dobře. Pokoj 103, první patro. - Díky.
Chápeš to? Ten kluk má dva otce. A ten můj utekl do Ameriky.
Leone!
Jak se máš, zlato?
- Ahoj, tati. - Je v pořádku.
Netvař se tak. Jsem v pohodě.
- Jak se to stalo? - Nijak.
Jen se pokusil spáchat sebevraždu tím,
že vylezl na desetimetrovou zeď bez jištění.
Leo!
Já vím, jsme špatní rodiče, ale prosím tě, už to nikdy nedělej!
Tati, byla to nehoda. Nechtěl jsem se zabít.
Bože, vyděsil jsi mě.
Ví to teta?
Co?
O té DNA.
Jistěže to vím.
- Co si myslíš? - Co na to říct?
Leo, to vůbec nic nemění.
- Samozřejmě, že to nic nemění, Leo. - Samozřejmě. Proč by mělo?
A teď
se stane co?
Teď si musíme promluvit s Tilly.
Musí to vysvětlit.
Takže ten koktejl nefungoval?
Koktejl?
Je to taková rodinná záležitost.
Dobrý večer.
Leone Ferrari, je tady?
Ano. Kdo jste?
Jeho Dede.
- Nechápu. - Jeho Dede.
- Nero… - Jeho Dede!
Slyším „jeho Dede“.
- Ale nevím, co to je, madam. - Máma.
- Samozřejmě. - Pravda. Chyběla nám matka.
Je pořád v pokoji 103, což je pořád na prvním patře.
A kde to je, prosím?
První patro.
Děkuji!
Ne, promiňte. Je mi líto, ale musíte čekat tu.
- Cože? - Počkej tady.
Kdo je to, třetí otec?
Jak velká je tahle rodina?
- Ahoj. - Ahoj, Dede.
Ahoj, Tilly.
Zlato, jsi v pořádku?
- Jak se to stalo? - Spadl jsem.
Ale jsem v pohodě.
Jak spadl?
Co se děje?
Sedni si, Tilly.
Nejlepší bude, když si sedneš.
Ano, Tilly. Sedni si.
Tohle je rodinná záležitost. Nejlepší bude, když si to vyřešíte sami.
A kromě toho bych radši o tom koktejlu nic nevěděla.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj, Monico.
Tilly?
Můžeš to vysvětlit?
Tohle jsou ty výsledky?
Pomůžeš nám to pochopit?
Leone je velký kluk.
Tohle se týká i jeho.
Měl by to vědět.
Prosím.
I pro mě je to překvapení.
Chci říct…
Doufala jsem, že tento den nikdy nepřijde.
Měla jsem pochybnosti,
ale když se Leone narodil, byl tak podobný Paolovi, říkala jsem si:
„Díky bohu. Dobře to dopadlo.“
Poslouchej, Tilly.
No tak, přejdi k věci.
Prosím, pokračuj.
Snažili jsme se dva roky, pamatuješ?
Každý neúspěch byl pro nás všechny srdcervoucí.
A tohle byl náš sedmý pokus a naše poslední embryo.
Pak bychom museli začít znovu.
Ale za ty dva roky se v mém životě událo hodně věcí.
Můj manžel…
Stephen a já jsme se rozešli.
Rozvod.
Víte, jaké to je.
Ale s Leroyem jsme se zrovna seznámili.
Když začalo těhotenství,
myslela jsem si, že se embryo konečně uchytilo.
A už jsem na to nikdy nemyslela.
Vždycky jsem se řídila pokyny lékaře.
Vždy jsem se po oplodnění vyhýbala pohlavního styku.
Vždy? Dívej!
Vždy! S jedinou výjimkou.
Stalo se to jen jednou.
Nečekaně.
Měla jsi nám to říct.
- Jak? - Jak?
Jak jsem vám mohla zkazit radost?
Byla to jen pochybnost a…
A kromě toho jste vždy říkali, že kdyby to šlo, adoptovali byste.
Takže, Dede…
Kdo je můj otec?
Ahoj! Konečně mě pustili dovnitř.
Dobrý večer všem.
- Čau, kluku. Jak se cítíš? - Leroyi. Zlato, já…
Musím ti něco říct. Prosím, pojď se mnou.
Miláčku?
Leone, já…
vážně nevím, co říct.
Co teď budeme dělat?
Já nevím.
Asi bude záležet i na tom,
co řekne Leroy.
Co chceš, aby Leroy řekl?
Koho zajímá, co řekne Leroy?
Ne, samozřejmě.
Je to náš syn. Vychovali jsme ho!
Vychovali jsme tě. Dobře, Leone?
Jsi náš syn.
Promiňte, já…
Musela jsem mu to nejdřív říct. Já…
Nedokázala jsem si představit, že by mu to řekl někdo jiný.
Takže Leroy? Je to on?
Ale ne. Bože!
Omlouvám se.
Omlouvám se, jestli jste to tak pochopili.
Není to Leroy, ne.
Není to Leroy?
Tilly, poslouchej. Prosím.
Točí se mi hlava. Pomoz nám.
Prosím. Můžeš to dokončit a říct nám, kdo je otcem našeho syna?
Když jsi vdaná deset let…
Když máš s mužem tři děti,
nemůžeš to ukončit jen tak ze dne na den.
Zůstávají tam nějaké stopy lásky.
Stephen?
- Stephen? - Tvůj bývalý manžel?
Stephen?
Je mi to líto.
Stydím se za sebe.
Leone?
Nosila jsem tě devět měsíců.
Ale byla jsem tak šťastná, že jsem tě mohla dát Simone a Paolovi,
protože jsem věděla, jak moc tě budou milovat.
Neřekla jsem ti, kdo je tvůj otec,
protože jsem si nemyslela, že na tom záleží.
Simone a Paolo tě udělali tím, kdo jsi.
Ne já.
Ani Stephen.
A na tom jediném záleží.
Můžeš mi to odpustit?
- Leroy? Můžeš nás natočit? - Jo!
- Odpustil jsem Tilly. - No tak!
Všichni jsme jí odpustili.
Nikdo z nás se na ni nemohl doopravdy zlobit.
Koneckonců,
kdyby neměla tu slabou chvilku se svým bývalým manželem,
nemohl bych vám o tom teď vyprávět.
- Ciao. - Ahoj, Dede.
A tak jsem díky Dede zjistil, že Stephen je můj biologický otec.
Opatrně.
I když už se s ním nemůžu setkat.
Tilly věří, že Stephen se stal neviditelným duchem,
kterým byl před narozením, a teď rozsvěcuje Mléčnou dráhu.
Budu na něj myslet při sledování noční oblohy.
Problém byl jako obvykle v tom, co si o tom myslí italské právo.
Naštěstí lze v některých zvláštních případech
požádat o adopci.
A nakonec se právníkovi
stejně podařilo vepsat oba otce do mého rodného listu.
A tak se nakonec
tahle moje podivná rodina zase dala dohromady.
Obrazně řečeno.
Protože nakonec jsme byli rodina jako každá jiná.
A někdy se rodiny rozpadnou.
Můj život se trochu změnil.
Mám teď dva domovy.
Některé noci trávím u táty Simone a jeho přítele
a další u táty Paola a…
Ne, jen u táty Paola.
Už spolu nejsou.
Mají mě rádi stejně jako dřív, a nic víc nechci.
Zažili jsme spolu tolik dobrodružství.
Jsme a vždycky budeme rodina.
To bylo hezké.
Chtěl jsem vyprávět příběh své rodiny a jejích průšvihů,
protože bych chtěl, aby zákon bral v úvahu,
že zrození
je výsledkem spoluúčasti milionů lidí.
Mužů a žen spojených nitkami, které jsou neviditelné a také…
občas trochu zamotané.
Ale hlavními hrdiny tohoto příběhu jsou moji rodiče.
Moji skuteční rodiče.
Simone a Paolo.
Děkuji vám za to,…
že jste mě přijali,
starali se o mě a provedli mě…
touto podivnou věcí,…
které říkáme život.
Bravo!
Do toho, Leone!
Kdy láska končí?
Když přijdeš večer domů a najdeš jeho ponožky všude kolem
a už si nemyslíš, že je roztržitý,
ale nejradši bys ho těmi ponožkami uškrtil.
Když si uvědomíš,…
že už si navzájem nerozumíte.
Že jste se vydali dvěma různými směry.
Když láska skončí, byla to opravdu láska?
Ano, byla to láska.
V lepších případech se změní v přátelství
a v horším v zášť.
Jaký by byl tvůj život, kdybych se nikdy nenarodil?
Nechci na to ani pomyslet! Takové otázky!
No tak, Leone! Bez tebe? Ale prosím tě!
Byl by to život bez radosti, bez barev,
byl by černobílý.
A pak žít jen s ním. Ne!
Vypnul jsi to? Vypni to.
Poslouchej, Leone.
Poslouchej.
Tvůj otec a já už se nejspíš nebudeme mít rádi jako dřív,
ale naše láska tě stvořila,
kluka, který je teď tady,
živý, přede mnou,
který si zaslouží všechnu lásku na světě.
Vypnul jsi to?
Překlad titulků: Kateřina Richard